ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Черкаси   

Справа № 710/337/21		
Провадження № 22-ц/821/1662/21		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Єльцова В. О.
суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, 

в с т а н о в и в :
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
01.03.2021 позивач звернулася до місцевого суду, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 11012,70 грн. у відшкодування спричиненої майнової шкоди.
Позов був обґрунтований тим, що 15.02.2021 близько 12 години 50 хвилин в с. Васильків, Звенигородського району, Черкаської області на вулиці Васильківській сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій мікроавтобуса "Wolksvagen" червоного кольору ОСОБА_3 допустив зіткнення з огорожею будинковолодіння АДРЕСА_1 , спричинивши позивачу майнової шкоди на суму 11012,70 грн. Водій з місця пригоди зник, але свідки ДТП вказали позивачу на особу, яка перебувала за кермом, ним виявився ОСОБА_3 - відповідач 2. Працівники поліції повідомили позивача про власника транспортного засобу, ним виявився – ОСОБА_2 , відповідач 1 у справі. Позивач зателефонував ОСОБА_3 з вимогами в добровільному порядку відшкодувати вартість відновлювальних робіт по ремонту огорожі, але в добровільному порядку він цього не зробив. Згідно з рахунком № НОМЕР_1 , виданим ФОП ОСОБА_4 позивач придбав матеріали для відновлення частини огорожі, воріт та хвіртки всього на суму 5042,70 грн. Відповідно до рахунку № НОМЕР_2 , виданого ФОП ОСОБА_4 від 25.02.2021, за проведення робіт з демонтажу пошкодженої частини огорожі воріт та хвіртки позивач сплатив 2280,00 грн, за будівництво частини пошкодженої огорожі, виготовлення воріт та хвіртки - 3690,00 грн. Акт прийняття-передачі наданих послуг, складений ФОП ОСОБА_4 , підтверджує факт проведення робіт з демонтажу пошкодженої частини огорожі, воріт і хвіртки, будівництво пошкодженої частини огорожі і виготовлення воріт і хвіртки, сплати позивачем коштів за відновлювальні роботи по ремонту огорожі і придбання необхідного обладнання та матеріалів на суму 5970, 00 грн. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, спричинення йому відповідачами матеріальної шкоди, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У липні 2021 року позивач подала апеляційну скаргу через суд першої інстанції, в якій просила рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. 
Судові витрати покласти на відповідачів. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі, позивач вказує, що вона є належним позивачем у даній справі, оскільки 01.01.2019 між нею та ОСОБА_5 укладений договір безоплатного користування житловим приміщенням та земельною ділянкою, де п. 2.1. Договору передбачено, що Наймодавець ( ОСОБА_5 ) надає ОСОБА_1 як Наймачеві право на звернення до правоохоронних органів (міліції, суду) у випадку умисного (та, або з необережності) спричинення майнової шкоди вищевказаному майну третіми особами.
Проте, скаржник зауважила, що суд не надав вказаному договору належної юридичної оцінки, не визнав даний документ доказом належного володіння нерухомим майном.
Посилаючись на ст. 396 ЦК України, вказала, що право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник та/або особи, які мають речове право на чуже майно.
З урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).
Скаржник також вказала, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП повністю доведена, але суд не зобов`язав його відшкодувати спричинену майнову шкоду, не захистив її порушені права.

У відзивах на апеляційну скаргу, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказали, що в даному випадку майнова шкода майновим правам позивача не була завдана, оскільки позивач не є власником будинковолодіння, тому рішення суду є обґрунтованим та законним і скасуванню не підлягає. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Судом встановлено, що відповідно до рахунку № НОМЕР_2 , виданого ФОП ОСОБА_4 від 25.02.2021, за проведення робіт з демонтажу пошкодженої частини огорожі воріт та хвіртки позивач сплатив 2280,00 грн., за будівництво частини пошкодженої огорожі, виготовлення воріт та хвіртки - 3690,00 грн. (а.с. 8).
Згідно з рахунком № НОМЕР_1 , виданим ФОП ОСОБА_4 позивач придбав такі матеріали для відновлення частини огорожі, воріт та хвіртки: цемент на суму 190,00 грн., пісок – 300,00 грн, щебінь – 250,00 грн, протиморозну добавку – 234,00 грн, плиту бетонну – 280,00 грн, трубу металеву – 1000,00 грн, арматуру – 59,50 грн, ґрунтовку – 185,00 грн, електроди – 167,00 грн, зубило – 84,00 грн, круги відрізні – 115,00 грн, кісточку малярну – 35,00 грн, профнастил – 2097,60 грн, саморізи з буром на суму 45,60 грн, всього на суму 5042,70 грн (а.с. 9).
Відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг, складеного ФОП ОСОБА_4 , підтверджено факт проведення робіт з демонтажу пошкодженої частини огорожі, воріт і хвіртки, будівництво пошкодженої частини огорожі і виготовлення воріт і хвіртки, сплати позивачем коштів за відновлювальні роботи по ремонту огорожі і придбання необхідного обладнання та матеріалів на суму 5970,00 грн (а.с. 10).
Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ від 01.03.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Відповідно до договору безоплатного користування житловим приміщенням та земельною ділянкою від 01.01.2019 ОСОБА_5 , що іменується надалі «Наймодавець», з одного боку, та ОСОБА_1 , що іменується надалі «Наймач» з іншого боку, спільно іменовані «Сторони», уклали цей договір про те, що Наймодавець зобов`язується надати Наймачеві в безоплатне користування, для проживання, належне Наймодавцю на праві власності житлове приміщення будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 70,00 кв. м, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею. 0,60 га, кадастровий номер 7125781200:01:001:0242 (а.с. 91-93).
Згідно з актом прийому-передачі від 01.01.2019 ОСОБА_5 , що іменується надалі «Наймодавець», з одного боку, та ОСОБА_1 , що іменується надалі «Наймач», з іншого боку, спільно іменовані «Сторони», уклали акт прийому-передачі нерухомого майна про те, що наймач приймає житлове приміщення та земельну ділянку в безоплатне користування в якісному стані. Наймодавець передає Наймачеві: комплекти ключів до всіх замків вхідних дверей, документи, що підтверджують відсутність заборгованості по оплаті витрат з утримання будинку і земельної ділянки (а.с. 94).
Відповідно до договору дарування житлового будинку від 11.05.2021 ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , (надалі - ОСОБА_8 ) та з другої сторони ОСОБА_6 , від імені якої діяла її мати, ОСОБА_1 , уклали цей договір про те, що дарувальник в особі представника подарувала та зобов`язувалася передати у власність обдарованої, а обдарована в особі представника прийняла у дар та зобов`язувалася прийняти у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,5987 га, кадастровий номер: 7125781200:01:001:0242, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, яка перебуває в приватній власності дарувальника. На цій земельній ділянці розташовано житловий будинок з верандою, позначений в поетажному плані під літерою «А. а», загальна площа якого - 58.9 кв.м., житлова - 32.2 кв,м., а також: літня кухня - «літ. Б», прибудова - «літ. б», сарай - «літ. В», прибудова - «ліг, в»,прибудова - «літ. в 1», літня кухня - «літ. Г», саж - «літ. Д», погріб - «п/д». колодязь - «літ, .К», огорожа - «№ 1». Договір посвідчено приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., запис в реєстрі 454 (а.с. 95-97).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 255887945, від 11.05.2021 ОСОБА_6 є власником житлового будинку з верандою, надвірною будівлею та спорудами, загальна площа якого - 58.9 кв.м., житлова - 32.2 кв,м., а також: літня кухня - «літ. Б», прибудова - «літ. б», сарай - «літ. В», прибудова - «ліг, в»,прибудова - «літ. в 1», літня кухня - «літ. Г», саж - «літ. Д», погріб - «п/д». колодязь - «літ, .К», огорожа - «№ 1» - на підставі договору дарування від 11.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., запис в реєстрі 454. Дата державної реєстрації – 11.05.2021 (а.с. 99-100).
Відповідно до договору дарування земельної ділянки ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , (надалі - дарувальник) та з другої сторони ОСОБА_6 , від імені якої діяла її мати, ОСОБА_1 , уклали цей договір про те, що дарувальник в особі представника подарувала та зобов`язувалася передати у власність обдарованої, а обдарована в особі представника прийняла у дар та зобов`язалася, прийняти у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки, що є предметом цього договору, становить 0,5987 га в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки: 7125781200:01:001:0242. Договір посвідчено приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., запис в реєстрі 455 (а.с. 101-104).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 255892492, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Площа ділянки становить 0,5987 га, кадастровий номер земельної ділянки: 7125781200:01:001:0242 – на підставі договору дарування від 11.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В., запис в реєстрі 455 (а.с. 105-106).
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою розташований житловий будинок «літ. А» з верандою «літ.а», загальна площа якого - 58.9 кв.м., житлова - 32.2 кв,м., а також: літня кухня - «літ. Б», прибудова - «літ. б», сарай - «літ. В», прибудова - «літ, в», прибудова - «літ. в 1», літня кухня - «літ. Г», саж - «літ. Д», колодязь - «літ, .К» (а.с. 107-110).
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.11.2001, державний нотаріус Шполянської державної нотаріальної контори Курінний В.В., посвідчив, що спадкоємцем померлого ОСОБА_9 є ОСОБА_10 . Спадкове майно на яке видане це свідоцтво складається з житлового будинку з надвірніми будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,60 га, що знаходиться в с. Васильків, Шполянського району, Черкаської області (а.с. 111).
Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08.10.2007 у справі № 2-805/07 було вирішено визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_10 , а саме на садибу АДРЕСА_1 , загальною вартістю 20241,00 грн та приватизовану присадибну земельну ділянку розміром 0,60 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , вартістю 7693,00 грн (а.с. 114-115).
Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, № витягу 16753402, ОСОБА_5 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08.10.2007 (а.с. 116).
За змістом постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП та піддано адміністративному впливу та накласти мінімальне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн (а.с. 123).
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які дали показання про те, що 16.02.2021 була вчинена ОСОБА_3 дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено паркан за місцем проживання позивача, свідок ОСОБА_4 повідомив, що він здійснював ремонт паркану та продав позивачу необхідні матеріали для ремонту, позивач розраховувався зі свідком готівкою.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16.06.2021 року не відповідає.
Спір між сторонами стосується відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як визначено частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Як встановлено судом першої інстанції, за наявних у матеріалах справи доказів, а також з допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які дали показання про те, що 16.02.2021 ОСОБА_3 було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено паркан за місцем проживання позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 02.03.2021, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за те, що він, 16.02.2021 о 13 год. 00 хв. в с. Васильків по вул. Васильківській керував транспортним засобом Volkswagen LT-28, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожніх умов та здійснив зіткнення з парканом домоволодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого було завдано матеріальної шкоди, чим порушив п. 12.1 ПДР (а.с. 123).
Так, відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не є власником домоволодіння, і нею не надані належні та допустимі докази на підтвердження спричиненої їй відповідачами матеріальної шкоди, в задоволенні позову необхідно відмовити. Також суд вказав, що позивач не надала доказів того, що відповідачу ОСОБА_2 належить транспортний засіб мікроавтобус Volkswagen LT-28 та ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах із ОСОБА_2 .
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно роз`яснень п. 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року (далі - Постанови Пленуму ВССУ№4), враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. 
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, має абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа з-поміж тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі. В даному випадку, наданий позивачем Договір безоплатного користування житловим приміщенням та земельною ділянкою від 01.01.2019 та довідка, видана виконкомом Шполянської міської ОТГ № 290 від 01.03.2021 про реєстрацію та проживання позивача, свідчать про її безпосереднє речове право на користування та розпорядження вказаним майном, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. 
Також місцевим судом залишено поза увагою надані позивачем докази, які підтверджують факт придбання ОСОБА_1 матеріалів для відновлення огорожі на загальну суму 5042,70 грн., а також рахунок за проведення робіт з демонтажу пошкодженої частини огорожі воріт та хвіртки на суму 5970,00 грн., які дають підстави вважати, що позивачем понесені витрати на відбудову пошкодженого паркану внаслідок завданої ОСОБА_3 ДТП шкоди. 
Колегія суддів враховує, що місцевим судом було вірно встановлено факт скоєння ОСОБА_3 наїзду на огорожу, про що вказано в постанові Шполянського районного суду Черкаської області від 02.03.2021, а також підтверджено скоєння ДТП показами свідків, і не заперечується відповідачем ОСОБА_3 , проте необґрунтовано відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди, завданої відповідачем.
Встановивши, що  ОСОБА_3 керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та довіреності, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що оскільки ОСОБА_1  не є власником пошкодженої у результаті ДТП огорожі, тому не має право на відшкодування завданої шкоди.
Аналогічні за змістом висновки зазначені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц (провадження № 61-37571св18).
Щодо відшкодування шкоди відповідачем ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази належності транспортного засобу ОСОБА_2 та він не перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_3 , тому в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 необхідно відмовити.
З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягненню суми завданої шкоди джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 11012,70 грн. з відповідача ОСОБА_3 , оскільки позивач має право на відшкодування завданої майнової шкоди.
Отже, суд першої інстанції неправильно застосував наведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи, тому на задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню відшкодування шкоди у розмірі 11012,70 грн. з відповідача ОСОБА_3 .
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, але стягненню підлягає вся сума, яка заявлялася в позові, тому з ОСОБА_3 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн. (908 грн. за подачу позовної заяви + 1362 грн. за подачу апеляційної скарги). 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 червня 2021року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 11 012,70 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_13 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.
В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий                                                        
      
Судді: