Справа № 450/386/17                                 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.  
Провадження № 22-ц/811/2880/19                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про поділ майна подружжя, 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності; визнати за ОСОБА_1 , право особистої власності на садовий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0, 0675 га; припинити право власності ОСОБА_3 на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0675 га; залишити за ОСОБА_3 на праві особистої власності земельну ділянку площею 0, 1758 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 , кадастровий № 4620983600:15:003:0004; земельну ділянку площею 0, 1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий № 4620987700:12:017:0103; земельну ділянку площею 0, 1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий № 4620987700:12:017:0109; земельну ділянку площею 0, 0600 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в садовому товаристві «Мрія» Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий № 4623686600:04:000:0986.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що  сторони по справі з січня 2005 року проживали разом однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі. 22.10.2005 зареєстрували шлюб. Від подружнього життя у сторін народився син. 14.02.2014 шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі ними набуте майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя : земельна ділянка площею 0, 1758 га, з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 , кадастровий № 4620983600:15:003:0004, зареєстрована за відповідачем; земельна ділянка площею 0, 1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий № 4620987700:12:017:0103, зареєстрована за відповідачем; земельна ділянка площею 0, 1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий № 4620987700:12:017:0109, зареєстрована за відповідачем; земельна ділянка площею 0, 0600 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в садовому товаристві «Мрія» Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий № 4623686600:04:000:0986, зареєстрована за відповідачем; садовий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0, 0675 га, зареєстрований за відповідачем в 2007 році. Відповідач заперечує, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності, та в позасудовому порядку не бажає здійснити розподіл вищевказаного майна.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 червня 2019 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності- відмовлено.
Рішення суду оскаржив  ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що суд не вправі був позбавляти захисту його цивільного права та інтересу шляхом відмови у позові про визнання його права на частку в майні, яке було набуте під час перебування у шлюбі з відповідачем та яке суд визнав спільним майном подружжя. Зазначає, що посилання суду на те, що садовий будинок не може перебувати у власності позивача, з тих підстав, що відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення не можуть бути у власності іноземців – є безпідставне. Також, вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив в поділі двох земельних ділянок, які позивачем віднесені до спільного майна подружжя, з підстав, що право власності них не зареєстроване, при цьому суд не зазначив, яким саме чином та в який спосіб, судом було встановлено факт відсутності реєстрації права власності відповідача на вказані ділянки. Рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи апеляційної скарги. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає. 
Судом встановлено, що з 22.10.2005 до 24.02.2014 сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач у справі є громадянином Республіки Польща.
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Тимофеєвим О.В., 15.04.2008, відповідачем придбана земельна ділянка площею 0,1758 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована по АДРЕСА_4 , кадастровий № 4620983600:15:003:0004. 
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Бризіцькою Г.П., 20.06.2008, відповідачем придбана земельна ділянка площею 0,0600 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована в садовому товаристві «Мрія» Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, кадастровий № 4623686600:04:000:0986.
За відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0, 0675 га, з цільовим призначенням ведення садівництва, розташована в с. Бережани, Пустомитівського району, Львівської області, кадастровий № 4623688200:09:000:0085, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 059246 від 20.02.2006, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.08.2005 ВСІ 914047 від 17.08.2005.
На вказаній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14847299 від 11.06.2007.
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Страшевською Х.Г., 18.04.2008, відповідачем придбана земельна ділянка площею 0,1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий № 4620987700:12:017:0103.
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Страшевською Х.Г., 18.04.2008, відповідачем придбана земельна ділянка площею 0, 1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий № 4620987700:12:017:0109.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки земельні ділянки з кадастровими № 4620983600:15:003:0004 та № 4623686600:04:000:0986 є землями сільськосподарського призначення, такі не можуть перебувати у власності іноземців, відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України. Враховуючи, що садовий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці (кадастровий № 4623688200:09:000:0085), яка придбана відповідачем до шлюбу, і така земельна ділянка має також статус землі сільськогосподарського призначення, що виключає можливість її перебування у власності іноземця, з огляду на нерозривність нерухомості та землі, на якій вона знаходиться, місцевий суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поділу цих об`єктів.
Проте повністю з такими висновками суду колегія не може, з огляду на таке. 
Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
Такий правовий висновок викладно в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2021 року у справі № 438/1673/13-ц (провадження № 61-17441св20) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2021 року у справі № 595/970/20 (провадження № 61-4017св21).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.
Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Пункт "а" частини третьої статті 22ЗК України (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;
Частиною п`ятою цієї статті Кодексу (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції) визначалось, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України». У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди (частина п`ята статті 120 ЗК України).
У статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша статті 81 ЦПК України).
Встановивши, що земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_4 та в садовому товаристві «Мрія» Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, виходячи з їх цільового призначення, є сільськогосподарськими землями, які не можуть перебувати у власності іноземців, а також те, що спірний будинок, хоча і збудований під час перебування сторін у шлюбі, проте на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, і яка з огляду на час її придбання є особистою власністю відповідача, дійшов вірного висновку, що такі об`єкти не можуть в порядку поділу майна подружжя бути виділені позивачу, який є іноземцем, обґрунтовано відмовив у їх поділі.
Проте, поза увагою місцевого суду залишились такі об`єкти права спільної сумісної власності, як дві земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , котрі можуть перебувати у власності позивача, правовий режим яких - загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, і такий режим не спростовано відповідачем.
За встановленими у справі обставинами, колегія суддів приходить до висновку, що вказані земельні ділянки, загальною вартістю 553 400,00 грн, в порядку поділу слід виділити позивачу, визнавши за ним право власності на такі. Земельну ділянку площею 0,1758 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована по АДРЕСА_4 , вартістю 65 700 грн, земельну ділянку площею 0.0600 га. з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована в Садовому товаристві «Мрія», Солонківської сільської ради Пустомитівського району, вартістю 177 600 грн, садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 105.5 кв.м., житловою площею 53,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0675 га. з цільовим призначенням для ведення садівництва вартістю, 571 900 грн - залишити у власності відповідачки. Як ствердив представник позивача в судовому засіданні, позивач не заперечує проти виділення вказаного майна відповідачці без стягнення на його користь грошової компенсації.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).
Матеріалами справи встановлено, чого не заперечив представник позивача при розгляді справи апеляційним судом, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин у 2012 році і до початку січня 2019 року садовим будинком користувався позивач. Колегією суддів встановлено, що незадовго до виселення позивача, а саме 25 грудня 2018 року, було складено акт обстеження садиби та садового будинку АДРЕСА_5 , в якому зазначено перелік пошкоджень садового будинку, що виникли внаслідок його неналежної експлуатації.
Відповідно до висновку експерта № 51/21 від 30 серпня 2021 року, складеного експертом Бочуляком Р.П. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, розмір майнової шкоди, завданої власнику садового будинку, гаражу, благоустрою тощо, в садибі, розташованій за адресою: АДРЕСА_5 (садівниче товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 » внаслідок її пошкоджень, наявних станом на 25 грудня 2018 року, становить 707 852 грн 40 коп. 
У цьому зв`язку, колегія суддів вважає, що витрати за пошкоджене позивачем спільне майно, а саме садовий будинок, розмір яких 707 852 грн 40 коп відповідно до висновку експерта, не можуть бути враховані під час розгляду даної справи, як підстава відступу від рівності часток, а можуть бути стягнуті за позовом відповідача в окремому судовому провадженні, оскільки відповідні докази, зокрема, висновок експерта не досліджувався судом першої інстанції перед ухваленням оскаржуваного рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 червня 2019 року -скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1   право власності на таке майно:
земельну ділянку площею 0,1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування        житлового будинку,        розташована по АДРЕСА_3 , кадастровий номер 4620987700:12:017:0103;
земельну ділянку площею 0,1080 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування        житлового будинку,        розташована по АДРЕСА_6 , кадастровий номер 4620987700:12:017:0109.
У власності ОСОБА_3   залишити таке майно:
земельну ділянку площею 0,1758 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована по АДРЕСА_4 , кадастровий номер 4620983600:15:003:0004;
земельну ділянку площею 0.0600 га. з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташована в Садовому товаристві «Мрія», Солонківської сільської ради Пустомитівського району, кадастровий номер 4623686600:04:000:0986;
садовий будинок АДРЕСА_5 , загальною площею 105.5 кв.м., житловою площею 53,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0675 га. з цільовим призначенням для ведення садівництва. 
В задоволенні решти позову відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено:10.09.2021.

Головуючий 
       
Судді