СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р.                                                                       Справа №922/1875/21  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача – Головного управління Національної поліції в Харківській області, м.Харків (вх.№2339Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2021 року у справі №922/1875/21,
за позовом Харківського міського центру зайнятості, м.Харків,
до Головного управління Національної поліції в Харківській області, м.Харків,
про стягнення 28353,99 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:
У травні 2021 року до Господарського суду Харківської області звернувся Харківський міський центр зайнятості з позовною заявою про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області суми у розмірі 28353,99 грн., як допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , а також стягнення суми судового збору.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.07.2021 року у справі №922/1875/21 (повний текст рішення складено 12.07.2021 року, суддя Жигалкін І.П.) позовні вимоги задоволено повністю. 
Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Харківській області (61002, м.Харків, вул. Жон Мироносиць, буд.5, ЄДРПОУ 40108599) на користь Харківського міського центру зайнятості (61013 м.Харків вул. Шевченка, 137А, ЄДРПОУ 36224721) кошти, виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 у сумі 28353,99 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. 
Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не у повному обсязі проаналізував положення статті 41 Кодексу законів про працю України та не взяв до уваги, що викладені положення аналогічні пункту 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким звільнено   ОСОБА_1 , а саме: звільнення посадових осіб, яким присвоєно спеціальні звання, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, тому виплата по безробіттю повинна була здійснюватися у мінімальному розмірі на підставі частини 2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі – Закон №1533-ІІІ). Апелянт вважає, що ГУНП в Харківській області не зобов`язано відшкодовувати Харківському міському центру зайнятості, сплачену допомогу по безробіттю, яка була нарахована та виплачена у повному розмірі всупереч частині 2 статті 22 Закону №1533-ІІІ.
Ухвалою суду від 03.08.2021 року апеляційну скаргу відповідача – Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2021 року у справі №922/1875/21 залишено без руху з підстави невиконання скаржником п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі. Апелянту ухвалено усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. При цьому, скаржнику повідомлено, що заява і докази у підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.
18.08.2021 року від апелянта надійшла заява (вх.№9588), в якій повідомлено про усунення недоліків з додатком, а саме платіжним дорученням у підтвердження сплати судового збору.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи – за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).
Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач – разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. 
Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв`язку, копію ухвали суду від 18.08.2021 року отримано позивачем – 31.08.2021 року та відповідачем – 27.08.2021 року.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
08.09.2021 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10444), в якому зазначає, що твердження апелянта про те, що звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» є аналогічним положенням пункту 1 частини 1 ст.41 Кодексу законів про працю України, є помилковим, оскільки Кодексом визначений виключний перелік осіб, які можуть бути звільнені на підставі даної статті. Звільнення за вказаною статтею можливо тільки певних осіб і її застосування за аналогією у разі звільнення працівника поліції за пунктом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» є безпідставним. Крім того, зазначає, що центри зайнятості, керуючись вимогами нормативно-правових актів, призначають допомогу по безробіттю особам залежно від сукупності факторів у кожному випадку. Відтак, Харківським міським центром зайнятості правомірно призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років (60% середньої заробітної плати) відповідно до частини 1 ст.22, частини 1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка підлягає поверненню відповідачем у сумі 28353,99 грн., на підставі частини 4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.
31.03.2020 року наказом ГУНП у Харківській області №68 о/с капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
09.04.2020 року ОСОБА_1 подав до Харківського міського центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного та заяву призначення та виплату йому допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Харківський міський центр зайнятості призначив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у розмірі, встановленому частиною 1 статті 23 Закону №1533-ІІІ.
ОСОБА_1 було призначено, на підставі п.п.1, 3, 4 ст. 22, п. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю з 09.04.2020 року по 03.04.2021 року.
Згідно з даними Харківського міського центру  ОСОБА_1  перераховано у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 09.04.2020 року по 11.08.2020 року суму 28353,99 грн. 
На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року по справі №520/4708/2020, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 року,  ОСОБА_1 поновлений на службі в поліції з 01.04.2020 року.
У зв`язку з поновленням на службі ОСОБА_1 , Харківський міський центр зайнятості звернувся до ГУНП у Харківській області з листом-претензією №ХМЦЗ-02-2225 від 01.03.2021 року щодо повернення грошових коштів, виплачених ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю в добровільному порядку.
Проте, 20.04.2021 року Харківським МЦЗ отримано лист (відповідь на лист-претензію) за вих.№1546/119/05/29-2021 від 07.04.2021 року від Головного управління національної поліції України в Харківській області, у якому останній повідомив про незгоду з методикою обрахування сум, які належать поверненню.
Вказане стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі – Закон №1533-ІІІ) загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) – система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу (пункт 8 статті 1 Закону №1533-ІІІ).
Фонд має право: стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу (частина 1 статті 34 Закону №1533-ІІІ).
Із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю (частина 4 статті 35 Закону №1533-ІІІ).
Стаття 43 Закон України «Про зайнятість населення» передбачає, що статус безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (частина 1 статті); статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 2 статті).
Частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України встановляє, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Положеннями частини 4 статті 35 Закону визначено, що саме судове рішення про поновлення працівника на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному. 
Отже, обов`язок працедавця відшкодувати фонду соціального страхування суму виплат по безробіттю та наданих соціальних послуг виникає за наслідком прийняття судового рішення про поновлення працівника на роботі.
Законодавцем передбачено тільки три правові підстави згідно з частиною 4 статті 35 Закону щодо виникнення обов`язку з відшкодування фонду соціального страхування понесених ним витрат на оплату працівнику по безробіттю чи наданих йому соціальних послуг (за судовим рішенням про поновлення працівника на роботі; незаконна виплата безробітному суми забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 року у справі №921/220/17-г/16.
ОСОБА_1 звернувся до Харківського міського центру зайнятості та подав заяви про надання йому статусу безробітного з 09.04.2020 року та призначення виплати допомоги по безробіттю.
Відповідно до пункту 2 Розділу VI Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності №613 від 15.06.2015 року допомога по безробіттю виплачується центром зайнятості, у якому зареєстрований безробітний, через банківські установи в установленому порядку.
На підставі поданих заяв та у відповідності до Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 наданий статус безробітного з 09.04.2020 року та відповідно до вимог Закону №1533-ІІІ призначена допомога по безробіттю з 09.04.2020 року по 03.04.2021 рік.
Харківським міським центром зайнятості перераховано ОСОБА_1 у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 09.04.2020 року по 11.08.2020 рік суму 28353,99 грн. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року по справі №520/4708/2020, яке залишено без змін Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 року, вирішено: визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківський області від 31.03.2020 року №68 о/с в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 з 31.03.2020 року за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію». Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 01.04.2020 року.
Згідно витягу із наказу Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 12.08.2020 року №242 о/с капітана поліції ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 01.04.2020 року.
Харківським міським центром зайнятості прийнятий наказ №185 від 01.03.2021 року про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 за рахунок ГУНП в Харківській області за період з 09.04.2020 року по 11.08.2020 рік в сумі 28353,99 грн. 
Головним управлінням Національної поліції у Харківській області поновлено безробітного ОСОБА_1 на посаді з 01.04.2020 року, який вважався зайнятою особою з 01.04.2020 року та відносився до категорії зайнятого населення на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року по справі №520/4708/2020. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 12.08.2020 року №242 о/с, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року у справі №520/4708/2020, капітана поліції ОСОБА_1 поновлено на службі в Національній поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з 01.04.2020 року.
Отже, нормами статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі такого поновлення.
З огляду на зазначені норми чинного законодавства та обставини справи, у відповідача виникає обов`язок відшкодувати позивачу суму виплат по безробіттю, виплачену ОСОБА_1 .
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31.03.2020 року №68 о/с підставою звільнення ОСОБА_1 є пункт 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Частиною 2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.
Перелік застрахованих осіб, визнаних в установленому порядку безробітними, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, є виключним, а саме:
1) які звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтями Кодексу законів про працю України:
- ст.40 «Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках:
- систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (пункт 3);
- прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4);
- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння (пункт 7);
- вчинення за місцем роботи розкрадання (у тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (пункт 8);
- ст.41 «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», зокрема, одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні знання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;
- ст.45 «Розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)»;
2) звільнені з аналогічних підстав, визначених іншими законами;
3) зазначені у частині 2 ст.6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (молодь, яка закінчила або припинила навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних;
4) зазначені в абзаці 3 частини 4 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зокрема, взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття.
Таким чином, у наведеному переліку осіб, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, визначеному Кодексом законів про працю України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відсутні особи, які звільнені у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення.
Господарським судом встановлено, що до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
Жодне з порушень службової дисципліни, за які до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, не є аналогічним порушенням, встановленим пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, ст.41, ст.45 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, 
Зміст пункту 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» не є аналогічним, як стверджує апелянт, положенню статті 41 Кодексу законів про працю України, якою встановлені додаткові підстави розірвання трудового договору, у разі одноразового порушення трудових обов`язків, зокрема, службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні знання. Апелянт же на власний розсуд тлумачить норму вказаної статті Кодексу та зазначає: «звільнення посадових осіб, яким присвоєно спеціальні звання у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків», натомість у статті конкретизовано категорію посадових осіб, а саме: службових осіб податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання.
Враховуючи зміст вказаних вище норм, ОСОБА_1 , звільнений за пунктом 6 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», не відноситься до категорії осіб, які мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.
Господарський суд дійшов правильного висновку, що позивачем правомірно призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років (60% середньої заробітної плати) на підставі частини 1 ст.22, частини 1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка підлягає поверненню відповідачем у сумі 28353,99 грн.
Відтак, господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 28353,99 грн. коштів, виплачених у якості допомоги по безробіттю.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апелянта зводяться до переоцінки обставин справи і наданні їм іншого трактування ніж судом першої інстанції, проте такі твердження і доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити та залишити рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2021 року у справі №922/1875/21 без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2021 року у справі №922/1875/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           О.В. Ільїн  

Суддя                                                                                           В.В. Россолов