Постанова
Іменем України
 
10 серпня 2021 року              
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/10959/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на  рішення Вишгородського районного суду Київської області
 
від 25 травня 2021 року 
 
в складі судді Котлярової І.Ю.
 
у цивільній справі №363/2709/19 Вишгородського районного суду Київської області
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Глобал Гарант"
 
про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,
 
                                                 В С Т А Н О В И В: 
02 липня 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що внаслідок дій ОСОБА_2 їй завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 18.11.2017, близько 12 год. 25 хв., за адресою:                 м. Київ, пр-т Сталінграду, 2-Г, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем здійснив на неї наїзд, в результаті чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. На лікування витрачено                           208 112,11 грн. 
Зазначила, що на момент скоєння на неї наїзду цивільно-правова відповідальність                 ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "СК «Глобал Гарант» (ліміт відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки становить 200 000,00 грн). Вона неодноразово зверталася до Страховика із заявою про страхове відшкодування, на що отримала відповідь, в якій повідомили, що згідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Також страхова компанія повідомила, що сума страхового відшкодування буде складати                                200 000 грн. 
Також зазначила, що 16.04.2019 нею до страхової компанії було подано постанову про закриття кримінального провадження у справі, а 03.05.2019 отримано відповідь страхової компанії, в якій повідомлено, що ДТП сталося з вини позивача та внаслідок порушення нею ПДР, тому страхова компанія пропонує виплатити страхове відшкодування в розмірі                       11 817, 18 грн. 
Вважає, що ПрАТ "СК "Глобал Гарант" умисно порушує її право на отримання страхової виплати, мета якої відшкодування шкоди заподіяної життю та здоров`ю позивача, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.
За вказаних обставин просила стягнути з ПрАТ "СК "Глобал Гарант" на її користь матеріальну шкоду всумі 200 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн, а з ОСОБА_2 - 8 112,11 грн.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав, що вина ОСОБА_2 не встановлена.
 
Зазначила, що законодавцем встановлений обов`язок страховика та володільця джерела підвищеної небезпеки сплатити відшкодування за шкоду завдану життю та здоров`ю незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки. Додала, що дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 02.09.2020 у справі №601/1399/18, від 28.10.2020 у справі №445/370/19 та від 16.12.2020 у справі №161/3557/19
 
Суд не надав правової оцінки тому, що ПрАТ "СК "Глобал Гарант" випадок визнав страховим та пропонував сплатити частину відшкодування, а тому фактично спір виник лише щодо суми страхового відшкодування.
 
За наведених обставин просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25.05.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
 
В судовому засіданні - 10.08.2021 ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_3 , подала заяву про відмову від позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 . В заяві зазначила, що наслідки відмови від частини позовних вимог зрозумілі.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2021 прийнято відмову                ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 , визнано нечинним рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_2 , та закрито провадження в цій частині.
 
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити позовні вимоги до відповідача ПрАТ "СК "Глобал Гарант".
 
Відповідач ПрАТ "СК "Глобал Гарант", належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПрАТ "СК "Глобал Гарант".
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника позивача ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 18.11.2017, близько 12 години 25 хвилин, за адресою: м. Київ,                  пр-т Героїв Сталінграда, 2-Г, автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переході, на червоний сигнал для пішоходів, з права на ліво відносно руху автомобіля, яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до медичного закладу.
На момент даної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "СК «Глобал Гарант». Ліміт відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки становив на той час 200 000,00 грн.
Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції в м. Києві капітаном поліції Гопчук А.В. від 23.01.2019 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017100050010695 від 19.11.2017 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та будь-якого іншого кримінального правопорушення, передбаченого цим кодексом. Під час досудового розслідування встановлено, що причиною виникнення ДТП, стало порушенням пішоходом ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, а саме п. 4.14 а), п. 4.9.
Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок травм отриманих при ДТП на лікування нею витрачено 208 112 грн 11 коп. 
Листом № 220419-02 від 22.04.2019 ПрАТ "СК "Глобал Гарант" з урахуванням умов встановлених ч. 2 ст. 1193 ЦК України було запропоновано ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в межах ст. 25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (втрата тимчасової працездатності) в розмірі 11 817,18 грн., у виплаті страхового відшкодування відмовлено, оскільки обов`язок страховика щодо  відшкодування шкоди, завданої страхувальником виникає за наявності вини заподіювача шкоди.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не встановлена вина водія джерела підвищеної небезпеки.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що страховик, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний сплатити страхове відшкодування без наявності факту підтвердження вини володільця джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз статей 1166, 1187 ЦК України свідчить, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України.
За приписами статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.
Разом з тим, відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.
Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.
Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.
Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.
Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 у справі №445/370/19.
Аналогічні правові висновки Верховним Судом висловлено в постановах від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі              №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі                            №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18). А згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених вище обставин не виключається.
Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, внаслідок чого вищевказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав не встановлення обставин вини водія джерела підвищеної небезпеки.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що матеріальна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини водія такого джерела підвищеної небезпеки.  
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, що рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог є незаконним. 
Зважаючи на те, що вирішуючи спір, суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права оскаржуване судове рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).
Відповідно до статті 3 Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові права, що не суперечить законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
 У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи ст. 22 Закону).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
В свою чергу, згідно вищенаведеного правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.10.2020 у справі №445/370/19, перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Таким чином, системний аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що у володільця джерела підвищеної небезпеки та у страховика останнього наявний обов`язок сплатити відшкодування потерпілій особі за шкоду завдану здоров`ю незалежно від вини водія джерела підвищеної небезпеки.
Як вже вказувалося вище, на момент ДТП (18.11.2017) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , згідно полісу ОСЦПВВНТЗ АК/3680207 була застрахована у ПрАТ "СК «Глобал Гарант». Згідно даного полісу ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров'ю -200 000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку експерта №1337/е від 07.09.2018, ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Згідно виписки з історії хвороби ОСОБА_1 , з 18.11.2017 по 16.02.2018 остання знаходилася на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок ДТП нею витрачено на лікування 208 112 грн 11 коп.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_3 , заявила клопотання, в якому просила долучити доказ - копія листа-відповіді ПрАТ "СК "Глобал Гарант" за вих. №100419-01 від 10.04.2019 та дослідити цей доказ.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається зі змісту клопотання, позивачка посилається на те, що вона подає до суду апеляційної інстанції доказ, про який заявлялося в суді першої інстанції, а саме копію листа ПрАТ "СК "Глобал Гарант" за вих. №100419-01 від 10.04.2019 про який зазначено в додатку до позовної заяви.
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, в додатках до позовної заяви позивачем зазначено про надання копії відповіді страхової компанії від 10.04.2019 (том 1, а.с. 4). Однак, матеріали справи не місять даного доказу. Також, в матеріалах справи відсутній акт про відсутність додатків до позовної заяви, зокрема копії листа від 10.04.2019. Поряд з цим, зважаючи на дані обставини, суд першої інстанції не вказав позивачу на такі недоліки і не надав строку для усунення цього недоліку позовної заяви. 
Оскільки в матеріалах відсутній акт, що письмовий доказ - копія листа-відповіді ПрАТ "СК "Глобал Гарант" за вих. №100419-01 від 10.04.2019 не був поданий позивачем до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та не дослідив такий доказ при ухваленні рішення, чим порушив право позивача на повний та всебічний розгляд справи.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом задоволення клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа-відповіді ПрАТ "СК "Глобал Гарант" за вих. №100419-01 від 10.04.2019 та дослідження цього доказу в судовому засіданні.
Як вбачається з даного листа-відповіді ПрАТ "СК "Глобал Гарант" за вих. №100419-01 від 10.04.2019, останнім повідомлено ОСОБА_1 про те, що витрати пов`язані з її лікуванням, як потерпілої в ДТП, становлять 208 421 грн 80 коп. Також в листі зазначено, що у разі визнання ОСОБА_2 , який керував забезпеченим транспортним засобом, винним в діях, що спричинили шкоду здоров'ю ОСОБА_1 , сума страхового відшкодування складатиме 200 000 грн.
Отже, ПрАТ "СК "Глобал Гарант" погодило суму страхового відшкодування в розмірі                200 000 грн 80 коп.
Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідачем не доведено обставин завдання шкоди потерпілому джерелом підвищеної небезпеки внаслідок непереборної сили або умислу самого потерпілого, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ "СК "Глобал Гарант" на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 200 000 грн 00 коп.
При цьому, колегія суддів зауважує, що стягнення страхового відшкодування в сумі                            200 000,00 грн саме з ПрАТ "СК "Глобал Гарант" відповідає меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з ПрАТ "СК "Глобал Гарант" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивачка посилалася на те, що сума моральної шкоди підлягає стягненню у розмірі 100 000,00 грн, оскільки ПрАТ "СК "Глобал Гарант" умисно порушує її право на отримання страхової виплати, чим завдає додаткових моральних страждань. Поряд з цим, позивачка в позовній заяві зазначає про те, що згідно ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виходячи із розміру страхового відшкодування сума моральної шкоди повинна становити 10 000,00 грн.
Так, статтею 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Беручи до уваги положення даної норми та враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про стягнення суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 200 000,00 грн, то позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з ПрАТ "СК "Глобал Гарант" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в сумі 10 000,00 грн, що становить 5% страхової виплати.
Зважаючи на те, що вирішуючи спір, суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, оскаржуване судове рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
В частині 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
У відповідності до вимог п. 2 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору у даній справі на всіх стадіях судового процесу.
 
Згідно положень Закону України "Про судовий збір" у 2019 при зверненні ОСОБА_1 до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір в сумі 3081,12 грн, а за подання апеляційної скарги в сумі 4621,68 грн (3081,12х150%).
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ПрАТ "СК "Глобал Гарант" на користь ОСОБА_1 загальної суми відшкодування у розмірі 210 000,00 грн, а відтак за розгляд даної справи з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору в розмірі 5 250 грн 23 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 травня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Глобал Гарант" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Глобал Гарант" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.
 
В іншій частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Глобал Гарант" відмовити.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Глобал Гарант" в дохід держави судовий збір в сумі 5 250 (п`ять тисяч п`ятдесят) грн 23 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 10 серпня 2021 року.
 
Головуючий                                                                                                               О.Ф. Мазурик 

Судді                                                                                                                           О.В. Желепа

                                                                                                                                      В.А. Кравець