ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/645/21 Справа № 182/957/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ступак Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кузьміна Є.О. на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 454,40 грн.,

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності                          ОСОБА_1 , 
захисника особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності,
(в режимі відеоконференції)                                  ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року водій ОСОБА_1 24 січня 2021 року о 23.20 год. в м. Нікополі по вул. П.України — вул. Лісна керував транспортним засобом CHEVROLET Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів) при цьому будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом (постанова про обмеження від 13 лютого 2019 року, провадження №33123200). Згідно висновку №140 від 25 січня 2021 року лікаря нарколога ОСОБА_3 ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в лікувальному закладі. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.1а, 2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що ОСОБА_1 через фізіологічні особливості організму не зміг здати необхідну кількість сечі, що було розцінено лікарем як відмова від проходження огляду. Звертає увагу, що відповідно до п. 14 Розділу 3 Інструкції лікар для дослідження біологічного середовища міг взяти у ОСОБА_1 кров, проте не зробив цього. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху. 
Вказані положення кореспондуються з положенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
       В той же час, як зазначено у п. 6 розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
       Відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП встановлена за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення, складеними уповноваженими особами з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортами поліцейських; висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; відеозаписом з боді камери поліцейського, з якого слідує, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, попереджено про наслідки відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння та зафіксована безпосередня відмова ОСОБА_1 від здачі аналізу сечі на вміст наркотичних засобів; поясненнями допитаних у суді першої інстанції у якості свідків поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили зазначені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд, а також факт керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , допитаних у суді першої інстанції в якості свідків, по справі не вбачається.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту неможливості ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння через фізіологічні особливості організму, а тому відповідні доводи захисника в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.
При цьому судом апеляційної інстанції беруться до уваги пояснення поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , допитаних у суді першої інстанції в якості свідків, та відеозапис з бодікамер, з яких слідує, що ОСОБА_1 у медичному закладі вів себе зухвало та агресивно, чітко зазначив про небажання здавати аналіз сечі на вміст наркотичних засобів.
Той факт, що відповідно до п. 13 Розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735,лікар для дослідження біологічного середовища міг взяти у ОСОБА_1 кров, проте не зробив цього, має місце, однак зазначенні положення Інструкції не встановлюють обов`язку лікаря цього робити, а надають йому таке право, а тому невзяття лікарем у ОСОБА_1 для дослідження біологічного середовища з метою виявлення стану сп`яніння крові не є порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, що тягне за собою визнання протоколу про адміністративне правопорушення недійсним, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник. 
Крім того, як слідує з наявного в матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 не висловлював бажання здавати кров для дослідження біологічного середовища з метою виявлення стану сп`яніння.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними. 
Інші доводи захисника оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
       Та обставина, що суд по-іншому оцінює докази, порівняно з оцінкою їх захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.
       З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
       Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Кузьміна Є.О. — залишити без задоволення.
Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот