ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року                                                                          Справа № 906/145/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Савченко Г.І. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21 (суддя Вельмакіна Т.М., повний текст рішення складено 05.04.2021 р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Трансбудресурс" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" 
про стягнення 99338 грн.23 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю" Трансбудресурс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Делікатес" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 79966,00 грн основного боргу; 6017,73 грн 3% річних; 13352,86 грн інфляційних; 2269,96 грн судового збору. У стягненні 1,64 грн 3% річних відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити, у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального права. Судові витрати у справі покласти на позивача.
Апелянт з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права.
Апелянт посилається на те, що відмовивши відповідачу у призначенні судової почеркознавчої експертизи певних документів, суд першої інстанції у рішенні від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21 зазначив, що "суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи".
Тобто, суд першої інстанції, не зважаючи на те, що ця ухвала за своїм характером є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, не оформив ухвалу про відмову в призначенні судової почеркознавчої експертизи окремим документом.
Апелянт вважає, що відмовивши в проведенні почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції фактично позбавив можливості відповідача надати суду докази в обґрунтування своїх заперечень на позов.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції 29.03.20121 р. розглянув клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та розглянув справу по суті без участі представника відповідача, чим позбавив сторону відповідача навести свої аргументи, дати свої пояснення, загалом можливості опонувати стороні позивача, чим порушив принцип змагальності господарського судочинства.
Відсутність представника відповідача була зумовлена поважною причиною - його раптовим захворюванням, - саме 29.03.2021 р., - на коронавірусну хворобу (додається копія листка непрацездатності, розпочатого 29.03.2021 р.). Раптовість погіршення стану здоров`я представника саме в день судового засідання - 29.03.2021 р. - вплинула на те, що відповідач об`єктивно не мав достатнього часу для заміни представника або для організації само- представництва в судовому процесі; що ускладнювалося ще й карантинними обмеженнями в країні.

Одночасно скаржник просив поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропущеного строку скаржник зазначає, що 29.03.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення. Повне рішення складено 05.04.2021 р. У день складення повного рішення суду його копія не була вручена позивачу. Копію оскаржуваного рішення позивач отримав лише 16.04.2021 р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делікатес" на рішення господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21 залишено без руху. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Делікатес" усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: подати документи на підтвердження повноважень представника скаржника в Північно-західному апеляційному господарському суді. Роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

07.06.2021 р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання, яким усунуто недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 р.  поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" на рішення господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21, зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21, запропоновано позивачу надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання скаржнику в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України. 

29.06.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делікатес" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21 залишити без змін.
Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши надану судом першої інстанції юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансбудресурс" (позивач, замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Деликатес" (відповідач, виконавець) було укладено Договір № 07-2018/2 від 12.07.2018 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, з додатками № 1 та №2 до нього (далі - Договір (а.с. 7-10)).
В період з 12 по 13 липня 2018 року, на підставі товарно-транспортних накладних № 000001025 від 13.07.2018, № 000001026 від 13.07.2018, № 000001027 від 13.07.2018, надав відповідачу транспортні послуги з перевезення 116,08 тон кукурудзи, які відповідач прийняв, підписавши Акт № ТБ-0000268 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.07.2018 на суму 17 412,00 грн (а.с. 11 - 16);
В період з 16 по 9 липня 2018 року, на підставі товарно-транспортних накладних № 000001031 від 16.07.2018, № 000001032 від 16.07.2018, № 000001033 від 17.07.2018, № 407016 від 17.07.2018, № 000001034 від 18.07.2018, № 000001035 від 18.07.2018, надав відповідачу транспортні послуги з перевезення 224,1 тон кукурудзи, які відповідач прийняв, підписавши Акт № ТБ-0000281 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 19.07.2018 на суму 33615,00 грн (а.с. 17 - 23);
В період з 19 по 24 липня 2018 року, на підставі товарно-транспортних накладних № 000001043 від 19.07.2018, № 000001044 від 19.07.2018, № 000001045 від 19.07.2018, № 000001047 від 19.07.2018, № 000001048 від 19.07.2018, № 000001046 від 20.07.2018, № 000001049 від 20.07.2018, № 000001050 від 22.07.2018, № 000001051 від 24.07.2018, надав відповідачу транспортні послуги з перевезення 326,26 тон кукурудзи, які відповідач прийняв підписавши Акт № ТБ-0000290 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.07.2018 на суму 48 939,00грн (а.с. 24 - 33).
Відповідач розрахунки за надані послуги здійснив частково на суму 20 000,00 грн, внаслідок чого заборгував 79 966,00 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Посилаючись на п. 4.1., 4.5. та ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення з відповідача також 13 352,86 грн інфляційних та 6 019,37 грн 3% річних.
Представник відповідача в процесі розгляду справи позовні вимоги заперечив з підстав, зазначених у клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.75-77).
Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову  обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору № 07-2018/2 від 12.07.2018 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, з додатками № 1 та №2 до нього (далі - Договір (а.с. 7-10)), згідно п. 1.1. якого виконавець (позивач) зобов`язався доставити автомобільним транспортом ввірений йому замовником (відповідачем) вантаж до пункту призначення у встановлений Договором чи замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник (відповідач) зобов`язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. При цьому за  п.1.2 Договору, що замовник за цим договором може виступати також і вантажоодержувачем.
Проаналізувавши зміст умов вказаного Договору, суд встановив, що до правовідносин сторін, зокрема, підлягають застосуванню приписи глав 64 та 65 ЦК України.
Так, згідно зі ст. 929 ЦК України, за     договором     транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта     договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші     зобов`язання, пов`язані з перевезенням. … Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 231 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється     договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.
Згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Відповідно до п. 2.2. Договору, ціна останнього дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем і прийнятих замовником послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього Договору.
Згідно п. 2.2. Договору, плата за перевезення здійснюється згідно рахунків, виставлених виконавцем протягом 3 (трьох) робочих днів від дати Акта передачі-прийняття наданих послуг. При відсутності зауважень з привод організації перевезення вантажів за Договором, замовник підписує Акт передачі - прийняття наданих послуг протягом 5 (п`яти) банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують виконання перевезення, а саме оригінал ТТН з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем або іншого документу, що відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. У разі наявності претензій з перевезення вантажу, замовник протягом 5 (п`яти) робочих дні з моменту отримання Акта передачі-прийняття наданих послуг зобов`язаний направити мотивовану відмову від підписання акта.
Датою надання послуг є дата підписання сторонами акта приймання-передачі послуг (п. 2.4. Договору).
Додатком №1 до Договору є Угода про використання факсимільного підпису від 12.07.2018 (а.с.9).
Згідно додатку №2 до Договору (а.с. 10), позивач зобов`язався надати транспортні послуги з перевезення ватажу - кукурудза, за маршрутом: м. Андрушівка, Житомирська обл. - м. Чуднів, Житомирська обл. Сторони також погодили вартість послуг: 150,00 гривень, враховуючи податок на додатну вартість (ПДВ) за 1 тону вантажу.
Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.07.2018, від 19.07.2018, від 24.07.2019 та товарно-транспортними накладними (а.с. 11-33) позивач підтверджує, що на виконання умов Договору та Додаткових угод до нього в період з 13.07.2018 по 24.07.2018 надав відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 99 966,00грн.

11.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансбудресурс" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" 99 338,23 грн, з яких 79 966,00 грн основного боргу, 13 352,86 грн інфляційних та 6 019,37 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 16.03.2021.

В судовому засіданні 16.03.2021 представник відповідача подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 75-77), згідно якого повідомив, що підписи на угоді про використання факсимільного підпису від 12.07.2018, акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ТБ-0000290 від 24.07.2018 та товарно-транспортних накладних №000001026, №000001027 від 13.07.2018, №000001031, №000001032 від 16.07.2018, №000001033, №497016 від 17.07.2018, №000001034, №000001035 від 18.07.2018, №000001043, №000001044, №000001045, №000001047, №000001048 від 19.07.2018, №000001046, №000001049 від 20.07.2018, №000001050 від 23.07.2018, №000001051 від 24.07.2018, поданих позивачем в якості обґрунтування позовних вимог, виконані від імені Одріної Т.Є., вчинені не ОСОБА_1 , а іншою особою, яка є невідомою стороні відповідача. Також представник відповідача заперечив заявлену до стягнення заборгованість.
У судовому засіданні 16.03.2021 було оголошено перерву до 29.03.2021.
29.03.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою, у якому зазначено також,  що документи про підтвердження хвороби, за потреби, будуть надані (а.с .28).
Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, зважаючи на наявні в матеріалах справи документи, суд першої інстанції дійшов висновку, що останні є достатніми для встановлення необхідних обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, у тому числі і з метою встановлення яких відповідач подав вказане клопотання та наводив мотивацію можливої необхідності в залученні ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. За вказаного, суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, судом першої інстанції враховано, що згідно з ч. 4 ст. 252 ГПК України, перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. 
Натомість, у встановлений строк відповідач відзив не надав і у клопотанні про відкладення розгляду справи про необхідність вчинення будь-яких процесуальних дій не зазначив.
Враховуючи, що явка представника відповідача у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 ст.251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа розглядається за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд Житомирської області дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Трансбудресурс" 79 966,00 грн основного боргу, 6 017,73 грн 3% річних, 13 352,86 грн інфляційних,  2 269,96 грн судового збору.
У стягненні 1,64 грн 3% річних відмовлено.

Перевіривши матеріали справи та прослухавши звукозаписи  судових засідань, здійснених під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи було розглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні 29.03.2021.
За результатами розгляду вищезазначеного клопотання судом першої інстанції винесено протокольну ухвалу про відхилення клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, що підтверджується звукозаписом судового засідання та протоколом судового засідання від 29.03.2021 (а.с.102 - 103).
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, мотивоване тим, що долучені до матеріалів справи документи є достатніми для встановлення необхідних обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, у тому числі і з метою встановлення яких відповідач подав вказане клопотання.
Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
У відповідності до ч. 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Відповідно до ч.ч. 1-7 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
Порядок та підстави призначення експертизи судом визначає ст. 99 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (ч. 4 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч. 5 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта (ч. 6 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта є одним із видів доказів у справі.
Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що судова експертиза призначається судом з метою забезпечення доказів у справі та у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Матеріали справи свідчать, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору №07-2018/2 від 12.07.2018 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, з додатками №1 та №2 до нього (далі - Договір (а.с. 7-10)), згідно п. 1.1. якого виконавець (позивач) зобов`язався доставити автомобільним транспортом ввірений йому замовником (відповідачем) вантаж до пункту призначення у встановлений Договором чи замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник (відповідач) зобов`язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. При цьому за  п.1.2 Договору, що замовник за цим договором може виступати також і вантажоодержувачем.
Згідно зі ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта     договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші     зобов`язання, пов`язані з перевезенням. … Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 231 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється     договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.
Згідно зі ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Відповідно до п. 2.2. Договору, ціна останнього дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем і прийнятих замовником послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього Договору.
Згідно п. 2.2. Договору, плата за перевезення здійснюється згідно рахунків, виставлених виконавцем протягом 3 (трьох) робочих днів від дати Акта передачі-прийняття наданих послуг. При відсутності зауважень з привод організації перевезення вантажів за Договором, замовник підписує Акт передачі - прийняття наданих послуг протягом 5 (п`яти) банківських днів після його отримання, а також документів, що підтверджують виконання перевезення, а саме оригінал ТТН з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем або іншого документу, що відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. У разі наявності претензій з перевезення вантажу, замовник протягом 5 (п`яти) робочих дні з моменту отримання Акта передачі-прийняття наданих послуг зобов`язаний направити мотивовану відмову від підписання акта.
Датою надання послуг є дата підписання сторонами акта приймання-передачі послуг (п. 2.4. Договору).
Додатком №1 до Договору є Угода про використання факсимільного підпису від 12.07.2018 (а.с.9).
Згідно додатку №2 до Договору (а.с. 10), позивач зобов`язався надати транспортні послуги з перевезення ватажу - кукурудза, за маршрутом: м. Андрушівка, Житомирська обл. - м. Чуднів, Житомирська обл. Сторони також погодили вартість послуг: 150,00 гривень, враховуючи податок на додатну вартість (ПДВ) за 1 тону вантажу.
Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.07.2018, від 19.07.2018, від 24.07.2019 та товарно-транспортними накладними (а.с. 11-33) позивач підтверджує, що на виконання умов Договору та Додаткових угод до нього в період з 13.07.2018 по 24.07.2018 надав відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 99 966,00грн.

З матеріалів справи вбачається, що підписи на угоді про використання факсимільного підпису від 12.07.2018 та на всіх актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), поданих позивачем в якості обґрунтування позовних вимог, скріплені відтисками печатки обох сторін. 
Однак, відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку із втратою чи викраденням печатки. 
          А тому, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що  печатка Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" використовувалася проти його волі.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач не заперечує факт укладення Договору №07-2018/2 від 12.07.2018.
Окрім того, відповідач здійснив часткову оплату, згідно виставленого позивачем рахунку №ТБ-0000309 від 14.07.2018 (а.с.11 (зворот), про що зазначив у призначенні платежу.
А тому, твердження відповідача про те, що підписи на угоді про використання факсимільного підпису, на акті та товарно-транспортних накладних виконані не ОСОБА_1 , а іншою невідомою особою, колегія суддів вважає безпідставними.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Господарський суд Житомирської області правомірно відмовив в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Щодо посилань апелянта на те, що суд першої інстанції розглянувши клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не оформив своє рішення у формі ухвали про відмову в задоволенні вище зазначеного клопотання, колегія суддів зазначає наступне.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.
Згідно ст. 100 ГПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Відповідно до п. 4 ст. 233 ГПК України, ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.
Пунктом 5 ст. 233 ГПК України, ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.
З протоколу судового засідання від 29.03.2021 вбачається, що рішення про відмову в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, занесено до протоколу судового засідання.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ГПК України не передбачає оформлення рішення про відмову в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи окремим документом.
А тому, посилання апелянта на те, що розглянувши клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи суд першої інстанції не оформив своє рішення у формі ухвали, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо посилань апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу по суті без участі представника відповідача, чим позбавив сторону відповідача навести свої аргументи, дати свої пояснення, чим порушив принцип змагальності господарського судочинства, колегія суддів зазначає наступне.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В даному випадку представником відповідача не надано жодних доказів в підтвердження неможливості вирішення спору в судовому засіданні 29.03.2021 за його відсутності.
У Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 вказано верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.
Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
З матеріалів справи вбачається, що призначаючи справу до розгляду суд першої інстанції надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Явка учасників у справі не визнавалась обов`язковою, а також попереджено про те, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Делікатес" не було позбавлене можливості забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника. 
А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

В свою чергу, доводи позивача які містяться у відзиві на апеляційну скаргу підтверджують висновки суду першої інстанції та обставини які встановлено судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деликатес" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 29.03.2021 р. у справі №906/145/21 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/145/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "20" липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.