Номер провадження: 22-ц/813/8931/21 
Номер справи місцевого суду: 947/6127/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 року                                                                 м. Одеса 
Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, 

                                        встановив:
       
23.02.2021 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1   про стягнення завданої майнової шкоди в розмірі 19215,41 грн. та судового збору у справі (а.с.1- 6).
В обґрунтування позову позивач вказував, що 07 жовтня 2017 року у м. Одеса мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю автомобіля марки «Oреl Vectra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків. 
Протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП було складено відносно ОСОБА_3 . 
Згідно Постанови Київського районного суду від 04.12.2017 року провадження по справі №520/13223/17 відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.11). 
Щодо винної у ДТП особи, судового рішення не приймалось. Тому, як вважає позивач, згідно ст.ст. 1166, 1188 ЦК України відповідальною особою за завдання збитків внаслідок ДТП є ОСОБА_1 . 
На дату скоєння цієї ДТП транспортний засіб «Oреl Vectra», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 
Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Тому власник пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 10 січня 2018 року повідомив МТСБУ про подію та звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування. 
14 травня 2018 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 19215,41 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року  у задоволенні позову МТСБУ було відмовлено (а.с.53-54).

В апеляційній скарзі МТСБУ ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року, та постановлення нового, яким стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого відшкодування в розмірі 19 215,41 грн., суму сплаченого судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 2 270, 00 грн., та суму сплаченого судового збору за подання  апеляційної скарги в розмірі 3405, 00 грн. (а.с.56-60).
При цьому апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

19.07.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1   надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому було зазначено, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року – без змін (а.с. 71-76).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.08.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 02.08.2021 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.06.2021 року (а.с.66-67), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. 
Після проведення підготовчих дій, розгляд справи призначено ухвалою суду від 28.07.2021 року (а.с.78) та відбувся 02.08.2021 року. 

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що суд на підставі наявних матеріалів та доказів, наданих позивачем по справі, позбавлений можливості дійти висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та визнання останнього винним у ДТП, яка мала місце 07.10.2017 року, оскільки суду не надано достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження цих обставин, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак апеляційний суд не може погодитися з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

За загальними правилами, передбаченими ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).
Пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 07.10.2017 року близько 16.20 години, рухаючись по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, здійснюючи поворот ліворуч, в порушення вимог п.п.16.6, 10.1 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), була неуважною, не врахувала дорожньої обстановки, та не надала перевагу транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Oреl Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.
Дії ОСОБА_2 інспектором поліції були кваліфіковані за ст.124 КпАП України.

Однак, за наслідком розгляду вказаних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, 04 грудня 2017 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено постанову по справі №520/13223/17, якою на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було закрито за відсутністю в її діях вказаного адміністративного правопорушення.
Більше того, у вказаній постанові суду зазначено про винність дій відповідача ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем «Oреl Vectra», 07.10.2017 року здійснив проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору, що чітко видно з відеозапису з камери зовнішнього спостереження, встановленого на будівлі поруч, чим повністю спростовуються його пояснення про те, що він закінчував проїзд перехрестя (а.с.9-звор.).
Постановою того ж суду від 26.04.2018 року у вищевказаній постанові були виправлені помилки та неправильно записано « ОСОБА_5 » правильно слід читати « ОСОБА_1 » (а.с.11).
У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки матеріали справи не мають доказів скасування вищевказаної постанови суду, то встановлені нею обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Колегія суддів зазначає, що на дату скоєння цієї пригоди транспортний засіб «Oреl Vectra», під керуванням відповідача ОСОБА_1 , реєстраційний номерний знак STL692, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, заподіяна відповідачем ОСОБА_1 шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Тому власник пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 10 січня 2018 року повідомив МТСБУ про подію та звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування. 14 травня 2018 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 19215,41 грн.

Однак, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не звернув уваги на зазначені обставини, а також на те, що ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до пп. а) п. 41.1.ст. 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.
Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що МТСБУ відповідно до закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, а саме за ОСОБА_1 , який фактично винний у скоєнні ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Оскільки МТСБУ виконало покладений на нього законом обов`язок з відшкодування шкоди з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то виплачені ним грошові кошти підлягають поверненню з винної особи в порядку регресу.
Тобто, апелянт відшкодував завдані відповідачем збитки потерпілій особі, а тому отримав право вимоги в порядку регресу до винної в ДТП особи, відповідно до  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім цього, не притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності 

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16 від 16.04.2019 року та у справі 927/623/18 від 16.07.2018 року.

Тобто, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга МТСБУ підлягає задоволенню, рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь МТСБУ сплачений судовий збір при зверненні до суду з позовом у розмірі 2 270,00 грн. (а.с. 7), та сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн. (а.с. 61), а всього в розмірі 6 105,00 грн.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
                                    постановив:  
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року  скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, код ЄДРПОУ: 21647131, сплачене страхове відшкодування у розмірі 19 215, 41 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятнадцять гривень 41 копійку).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, код ЄДРПОУ: 21647131, судовий збір у загальній сумі 6 105,00 грн. (шість тисяч сто п`ять гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева