Дата документу 22.07.2021 Справа № 334/7628/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
22 липня 2021 року 
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/7628/20
Провадження №22-ц/807/2168/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2021 року в складі судді Добрєва М.В. в справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 АТ «Банк Форвард» звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, в якому зазначило, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого стало Акціонерне товариства «Банк Форвард» і ОСОБА_1 був укладений Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 .
Так, 30.09.2013 року відповідач підписала Заяву №156797320, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 30.09.2013 року ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві ОСОБА_1 в результаті чого між Банком та клієнтом було укладено Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_2 , а також відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 та випущено на ім`я клієнта платіжну картку. 
Як зазначав позивач, відповідно до п. 1 підписаної клієнтом Заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам Банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку. Підписанням вказаної заяви клієнт підтвердив, що розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про картку є умови по карткам (діючі тарифи по карткам, а також діючі Тарифи та Умови по карткам, розміщені на офіційному сайті Банку в мережі інтернет, з якими клієнт може у будь-який час ознайомитись. 
Внаслідок здійснення Банком кредитування рахунку у клієнта виникла заборгованість перед Банком. В свою чергу, клієнт зобов`язався своєчасно погашати заборгованість, а саме здійснювати повернення кредиту, сплачуючи основний борг і понадлімітну заборгованість. 
Посилаючись на п. 8.16 Умов по карткам, позивач зазначив, що Банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту «Заключного Розрахунку-виписки» - документу, що містить вимогу Банку про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за Договором про картку п. 1.2 Умов по карткам.
29.06.2018 року та 06.02.2020 року АТ «Банк Форвард» направило відповідачу 
«Заключний Рахунок-виписку» із вимогою погасити заборгованість за Договором про картку в сумі 35131,49 гривень, що підтверджується копіями поштових документів.
Проте, в порушення цих умов Договору про картку заборгованість в сумі 35131,49 гривень відповідачкою погашена не була.
Ураховуючи положення Договору про картку станом на 18.12.2020 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 37649,40 грн., з них: 35131,49 грн. - згідно Розрахунку заборгованості за Договором про картку, три проценти річних 2517,91 грн. (період розрахунку з 30.07.2018р. (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 18.12.2020р., які і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись із рішенням суду АТ «Банк Форвард» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування обставин справи та упереджене дослідження доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що між сторонами було укладено кредитний договір і його зміст зафіксований в кількох документах. Відповідно до п. 1.4.1 та 7.2 Заяви, відповідач з Умовами по карткам та Тарифами ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. 
Згідно довідки про умови кредитування, яка є складовою комплексного Договору про картку, строк кредиту було встановлено від 0 до 24 місяців (з можливістю пролонгації). Здійснивши платіж 12.02.2018 відповідач продовжила дію Договору про картку. 
Також позивач зазначав, що у відповідності до п. 8.16 Умов по картках Банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент вимагати від клієнта погашення заборгованості шляхом направлення Заключного Рахунку-виписки. 
Посилаючись на п. 2.20, 4.18 та 8.9 Умов по карткам апелянт також зазначав, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості на підставі виставленого Заключного Рахунку-виписки. Таким чином загальний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не сплив і суд першої інстанції помилково застосував до вказаних правовідносин наслідки спливу строків позовної давності, відмовивши в задоволенні позову. 

Відповідач ОСОБА_1 отримавши 03.06.2021 апеляційну скаргу та копію ували про відкриття апеляційного провадження, своїм правом на подання відзиву не скористалась, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ізч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку є обґрунтованими та підтверджуються наявними у справі доказами, проте позивачем пропущено строк позовної давності до основної вимоги, перебіг якого почався з травня 2015 року і який пов`язаний зі строком дії платіжної картки випущеної банком, встановленим до квітня 2015 року. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

До позовної заяви позивачем було долучено підписану відповідачем ОСОБА_1 . Заяву (оферту) № 109414037 відповідно до змісту якої ОСОБА_1 пропонує АТ «Банк Русский Стандарт» укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки. Бажаний кредитний ліміт по картці - 6000 грн., ставка по ліміту 55% річних. 

Відповідно до п. 1.3 вказаної Заяви клієнт просить Банк для здійснення операцій за рахунком картки сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити їй ліміт в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки.

Відповідно до п. 3.6 вказаної Заяви: складовими і невід`ємними частинами Кредитного договору будуть розділ 3 цієї Заяви, Умови, Умови дистанційного доступу, Умови дистанційного обміну інформацією, тарифи Банку, які розміщені Банком в місці, в якому було оформлено дану заяву, в мережі інтернет на сайті банку www.rsb.ua у відділеннях банку та Графік платежів який розміщений в мережі інтернет на сайті Банку, з якими я ознайомлений, повністю згоден, зміст яких розумію і положення яких зобов`язуюся неухильно дотримуватись.

Відповідно до Довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Фокстрот MasterCard Unembossed», між сторонами було узгоджено розмір кредитного ліміту в діапазоні від 0 до 6000 грн., строк кредиту від 0 до 24 міс., розмір комісій, проценту ставку, участь у програмі страхування та наведено орієнтовну сукупну вартість кредиту. 
Вказана довідка про умови кредитування містить підпис клієнта ОСОБА_1 .

Окрім того, до матеріалів справи банк також додав копію Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Русский Стандарт», копію Тарифів по продуктам та виписку з наказу про затвердження типової форми документа про затвердження умов надання та обслуговування платіжних карт ПАТ «Банк Русский Стандарт» , що не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с. 8-22).

Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1 за наданим кредитом станом на 18.12.2020 становить 37649,40 грн., та складається з: 29200,40 грн. простроченої заборгованості, 5553,35 грн. - прострочених процентів та 2517,91 грн. трьох відсотків річних за період з 30.07.2018 по 18.12.2020. 

Відповідно до «Заключного розрахунку-виписки» щодо сплати зобов`язань по кредитному договору № 109414037 від 30.09.2013 сума повної заборгованості ОСОБА_1 за кредитом складає 35131,49 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем в порушення умов кредитного договору, заборгованість в сумі 35131,49 грн. погашена не була.

Вказані обставини не спростовувались відповідачем ОСОБА_1 , нею також не надавались докази на спростування розрахунку заборгованості, складеного позивачем, та не заперечувався факт отримання кредитної картки чи існування договірних відносин між сторонами. 

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц;), суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ураховуючи, що доводи апеляційної скарги стосуються лише мотивів суду першої інстанції щодо відмови в позові та застосуванні наслідків спливу строків позовної давності, тому рішення суду першої інстанції переглядається в межах цих доводів скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що після укладення кредитного договору, Банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок та випустив платіжну картку № НОМЕР_4 зі строком дії до квітня 2015 року. В квітні 2015 року закінчився строк дії виданої платіжної картки і розпочав свій відлік строк позовної давності, який закінчився 30 квітня 2018 р. 
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією картки Master Card «Русский Стандарт» № НОМЕР_5 строк дії якої встановлено до 04/15 тобто останнього дня квітня 2015 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).
Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 26 вересня 2018 року (справа за № 477/841/16-ц) та від 03 жовтня 2018 року (справа № 233/2056/17).

Правомірно врахувавши, що строк дії картки сплив 30 квітня 2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 22.12.2020, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування наслідку спливу строків позовної давності, про застосування яких заявлено відповідачем ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апеляційної скарги на те, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості на підставі виставленого «Заключного Рахунку-виписки» (пункти 2.20, 4.18 та 8.9 Умов надання та обслуговування платіжних карток) у зв`язку з тим, що долучені до матеріалів справи копії Умов «Надання та обслуговування платіжних карток» не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву № 109414037.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі, якщо умови надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що надані банком умови містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.
Надані Умови надання та обслуговування карток, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.
Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що відповідач здійснивши платіж 12.02.2018 фактично продовжила дію Договору про картку.

Водночас колегія суддів не приймає такі доводи апеляційної скарги, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. 

Так, позивачем до матеріалів справи було долучено виписку по особовим рахункам АТ «Банк Форвард» за період з 30.09.2013 по 18.12.2020 позичальника ОСОБА_1 . 

Із цієї виписки неможливо встановити призначення наведених платежів, чи є останні витратами позичальника, автоматичними списаннями банку з рахунку позичальника, чи поповненнями карткового рахунку. 

Вказана виписка не відображає підсумковий баланс за карткою позичальника після реєстрації відповідної фінансової операції (а.с.44).

Також факт внесення позичальником ОСОБА_1 платежу від 12.02.2018 спростовується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом, оскільки такий розрахунок, виконаний позивачем, не містить відомостей про будь-які надходження коштів на погашення кредиту в тому числі і від позичальника та відповідного зменшення заборгованості за вказаний період. 

Навпаки, наведений розрахунок містить інформацію про збільшення розміру заборгованості з 26761,46 грн. (27.01.2018) до 27743,40 грн. (27.02.2018), що спростовує доводи апеляційної скарги (а.с. 47 зворот).

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2021 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

Головуючий                                                         О.М. Кримська

Судді:                                                                А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова