УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №274/3390/21 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т.М. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й, Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія», 
на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, постановлену 25 травня 2021 року суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві, 
у справі №274/3390/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,
в с т а н о в и в :
У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» (далі - Товариство) звернулося в суд із заявою, у якій просило видати судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 6682,40 грн.
Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 травня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за спожиту електричну енергію.
В апеляційній скарзі представник Товариства, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішити питання розподілу судових витрат.
Крім доводів, викладених у заяві про видачу судового наказу, про те, що ОСОБА_1 не сплачує в повному обсязі кошти за спожиту електричну енергію, в результаті чого станом на 30.04.2021 виникла заборгованість в сумі 6682,40 грн, вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів, які підтверджують виникнення права грошової вимоги до ОСОБА_1 , формально поставився до розгляду справи та не врахував доданих Товариством документів, які свідчать про фактичне надання та отримання ОСОБА_1 послуг з постачання електричної енергії.
У своїх доводах послався на правові позиції наведені у постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та Верховного Суду від 22.02.2018 у справі № 641/2634/16, від 26.03.2018 у справі №703/58/16-ц, від 23.05.2018 у справі № 216/5756/15-ц.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Згідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України).
До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України).
Відповідно до п.п. 1, 8 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.
Як вбачається зі змісту заяви, Товариство заявило вимогу про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за спожиту електричну енергію.
До заяви Товариство додало довідку про стан розрахунків побутового споживача; копію типового договору про надання постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; копію витягу зі Статуту Товариства. 
Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя виходив з того, що, в порушення вимог ст. 163 ЦПК України, заявник не додав до заяви про видачу судового наказу копію договору, укладеного між боржником та заявником. Окрім того, суддя зазначив, що будь-яких інших доказів, які б підтверджували той факт, що  ОСОБА_1  користується послугами, які надає Товариство за адресою: АДРЕСА_1 , або є власницею вказаної квартири, матеріали справи не містять. З огляду на такі обставини, суддя дійшов висновку, що Товариство не надало доказів на підтвердження виникнення права грошової вимоги до ОСОБА_1 , за якою подано заяву про видачу судового наказу. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, в матеріалах справи відсутня, хоча долучення до заяви такого договору є імперативною вимогою цивільного процесуального законодавства у випадку пред`явлення  вимоги про стягнення грошової заборгованості в порядку наказного провадження.
Надана Товариством копія договору, у якому не зазначений споживач ( ОСОБА_1 ), як його сторона, та відсутній підпис останньго, не може вважатися копією договору, укладеного у письмовій чи електронній формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, відповідно до п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України.
Крім того, до поданої заяви Товариство не долучило доказів, що боржник є власником житла за адресою надання послуг, чи є споживачем послуг за даною адресою, проживає за цією адресою та фактично користується послугами електропостачання, які надає заявник.
Із долученої до заяви довідки про стан розрахунків побутового споживача ОСОБА_1  вбачається, що надані послуги оплачувалися у сумі меншій, ніж нараховано енергопостачальною організацією, що може свідчити про наявність спору між сторонами. Така довідка сформована заявником, не затверджена належним чином, не підписана уповноваженою посадовою особою та не є беззаперечним доказом фактичного споживання електричної енергії, суми заборгованості.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. 
Окрім того, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Слід також зазначити, що відмова у видачі судового наказу не перешкоджає заявникові звернутись до суду із відповідним позовом.
Посилання скаржника на постанови Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та Верховного Суду від 22.02.2018 у справі № 641/2634/16, від 26.03.2018 у справі №703/58/16-ц, від 23.05.2018 у справі № 216/5756/15-ц не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи, оскільки вони стосуються інших сторін та інших обставин, які були встановлені при розгляді даних справ в порядку позовного, а не наказного провадження.
Оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» залишити без задоволення, а ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 травня 2021 року  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

 Повний текст постанови складений 01 вересня 2021 року.