П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
20 серпня 2021 року                                                                   м. Київ
 
справа № 754/402/20
 
провадження № 22-ц/824/4952/2021
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Іванової  І.В. (суддя-доповідач), Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
 
сторони:
 
позивач - Харківський національний економічний університет імені Семена Кузнеця
 
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця на рішення Деснянського районного суду міста Києва від   02 листопада 2020 року у складі судді Таран Н.Г., у справі за позовом Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання в аспірантурі, -
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2019 року позивач Харківський національний економічний університет ім. Семена Кузнеця звернувся до відповідача із позовом про стягнення вартості навчання в аспірантурі.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 жовтня 2013 року наказом ректора ХНЕУ ім. С.Кузнеця №1246-С відповідач  з 01 листопада 2013 року була зарахована відповідно до рішення приймальної комісії від 28 жовтня 2013 року до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю 08.00.03 - «Економіка та управління національним господарством» та призначено було наукового керівника.
01 листопада 2013 року між сторонами була укладена угода № 05 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення строком до 31 жовтня 2016 року.
Відповідно до наказу ректора № 1320-С від 11 листопада 2013 року відповідачу прізвище « ОСОБА_2 » було змінено на « ОСОБА_1 » у зв`язку з укладанням шлюбу та зміною прізвища.
З 01 листопада 2015 року по 24 травня 2018 року ОСОБА_1 перебувала в академічній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без збереження стипендії відповідно до наказів ректора № 837-С від 30 червня 2015 року, № 780-С від 01 липня 2016 року, № 749-С від 01 липня 2017 року.
З 25 травня 2018 року по 24 травня 2019 року ОСОБА_1 була надана академічна відпустка без збереження стипендії по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку як дитині, яка потребувала домашнього догляду відповідно до наказів ректора № 546-С від 10 травня 2018 року та № 1326-С від 16 жовтня 2018 року.
31 травня 2016 року між ХНЕУ ім. С.Кузнеця та відповідачем була укладена додаткова угода № 05, відповідно до якої було продовжено термін дії угоди № 05 до 24 вересня 2019 року у зв`язку з перебуванням аспірантки в академічній відпустці.
18 лютого 2019 року за вхідним №19/88-01-31 на адресу позивача надійшла заява від ОСОБА_1 з проханням відрахувати її з аспірантури за власним бажанням.
Наказом ректора № 360-С від 12 березня 2019 року на підставі протоколу № 7 засідання вченої ради ХНЕУ ім. С.Кузнеця, ОСОБА_1 було відраховано зі складу аспірантів за власним бажанням відповідно до п.2 ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту», розірвано угоду №05 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення та запропоновано відшкодувати фактичні витрати на підготовку в аспірантурі. 
05 червня 2019 року за вихідним №19/88-60-58 відповідачу було особисто вручено листа з проханням сплатити фактичні витрати, що були витрачені на підготовку в аспірантурі в сумі 51 237,74 грн., до складу якої входить:
- 5699,54 грн. - заробітна плата з нарахуванням науковому керівнику (п.40 Положення №309 від 01.03.1999 року);
- 214,30 грн. - комунальні послуги;
- 45323,90 грн. - стипендія.
Позивач вважає, що заявлені позовні вимоги є законними, а тому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь, з подальшими перерахуванням коштів до державного бюджету, вартість навчання в аспірантурі за період з 01 листопада 2013 року по 30 червня 2015 року в сумі 51 237,74 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач пояснила, що умовами укладеної між сторонами угоди та нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Положення № 309, не передбачено відшкодування аспірантом/докторантом вартості навчання у разі відрахування за власним бажанням.
ОСОБА_1 також зауважує, що нею не було порушено жодних умов угоди № 05 від 01 листопада 2013 року та виконано зобов`язання за нею у повному обсязі. Заява про звільнення з аспірантури за власним бажанням була обґрунтована наявністю поважних причин, які були своєчасно та належним чином доведені до відома керівництва університету.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року позовні вимоги ХНЕУ ім. С.Кузнеця залишено без задоволення.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт посилається на пункт 22 Положення № 309 від 01 березня 1999 року, яким встановлено, що аспірант або докторант може бути відрахований з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених п. 19 цього Положення. 
Тому апелянт зазначає, що аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач вважає, що районний суд всебічно та неупереджено дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку, встановив дійсні обставини справи, що мають істотне значення для справедливого вирішення спору та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке у повній мірі відповідає вимогам матеріального і процесуального права.                 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року наказом ректора ХНЕУ             ім. С.Кузнеця №1246-С відповідач ОСОБА_4 з 01 листопада 2013 року була зарахована відповідно до рішення приймальної комісії від 28 жовтня 2013 року до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю 08.00.03 - «Економіка та управління національним господарством» та призначено було наукового керівника (а.с. 21).
01 листопада 2013 року між ХНЕУ ім. С.Кузнеця та ОСОБА_4 була укладена угода № 05 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення строком до 31 жовтня 2016 року (а.с. 22-23).
Відповідно до наказу ректора № 1320-С від 11 листопада 2013 року відповідачу прізвище « ОСОБА_2 » було змінено на « ОСОБА_1 » у зв`язку з укладанням шлюбу та зміною прізвища (а.с. 24).
З 01 листопада 2015 року по 24 травня 2018 року ОСОБА_1 перебувала в академічній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без збереження стипендії відповідно до наказів ректора № 837-С від 30 червня 2015 року, № 780-С від 01 липня 2016 року, № 749-С від 01 липня 2017 року (а.с. 27-29).
З 25 травня 2018 року по 24 травня 2019 року ОСОБА_1 була надана академічна відпустка без збереження стипендії по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку як дитині, яка потребувала домашнього догляду відповідно до наказів ректора № 546-С від 10 травня 2018 року та №1326-С від 16 жовтня 2018 року (а.с. 30, 31).
31 жовтня 2016 року між ХНЕУ ім. С.Кузнеця та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 05, відповідно до якої було продовжено термін дії угоди № 05 до 24 вересня 2019 року у зв`язку з перебуванням аспірантки в академічній відпустці (а.с. 32).
18 лютого2019 року за вхідним №19/88-01-31 на адресу позивача надійшла заява від ОСОБА_1 з проханням відрахувати з аспірантури за власним бажанням (а.с. 47).
Наказом ректора №360-С від 12 березня 2019 року на підставі протоколу №7 засідання вченої ради ХНЕУ ім. С. Кузнеця, ОСОБА_1 було відраховано зі складу аспірантів за власним бажанням відповідно до п.2 ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту», розірвано угоду № 05 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення та запропоновано відшкодувати фактичні витрати на підготовку в аспірантурі за період з 01.11.2013 року по 30.10.2015 року та з 13.10.2018 року по 21.04.2019 року про що було повідомлено відповідачку листом №19/88-60-36 від 18.03.2019 року, який був направлений рекомендованим листом з повідомленням (а.с. 48-55).
05 червня 2019 року за вихідним №19/88-60-58 відповідачу було особисто вручено листа з проханням сплатити фактичні витрати, що були витрачені на підготовку в аспірантурі в сумі 51 237,74 грн., до складу якої входить:5699,54 грн. - заробітна плата з нарахуванням науковому керівнику (п.40 Положення №309 від 01.03.1999 року);214,30 грн. - комунальні послуги; 45323,90 грн. - стипендія.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ХНЕУ ім. С. Кузнеця, суд першої інстанції виходив із того, що нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Положенням № 309, не передбачено відшкодування аспірантом вартості навчання у разі відрахування за власним бажанням (за згодою сторін).
Крім того, судом першої інстанції при розгляді справи була встановлена відсутність належних та допустимих доказів невиконання відповідачем індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 Положення № 309.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.
Згідно п. 16 Положення № 309 (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) аспіранти і докторанти зобов`язані: 1) дотримуватися вимог законодавства, моральних, етичних норм поведінки; 2) глибоко оволодівати знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю, підвищувати загальний культурний рівень; 3) опанувати методологію проведення наукових досліджень; 4) виконувати індивідуальний  план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика; 5) звітувати про хід виконання дисертації на засіданні кафедри, відділу, лабораторії, вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи; 6) у встановлений термін захистити дисертацію або  подати її спеціалізованій вченій раді; 7) дотримуватися статуту і правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи.
Згідно з положеннями п.22 Положення № 309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1  за період навчання в аспірантурі сумлінно виконувала взяті на себе зобов`язання, та у повному обсязі виконувала індивідуальний план роботи, успішно та вчасно складала кандидатські іспити та заліки, подавала відділу аспірантури результати атестацій та інші документи. Проведена нею на протязі всього періоду навчання педагогічна практика оцінена Науковим керівником ОСОБА_5 на відмінно.
Крім того, за кожне півріччя кожного року на протязі 2013-2014 та 2014-2015 навчальних років відповідач була атестована позитивно, та рекомендована для продовження навчання в аспірантурі.
18 лютого 2019 року за вхідним №19/88-01-31 на адресу позивача надійшла заява від ОСОБА_1 про відрахування з аспірантури за власним бажанням.
Наказом ректора № 360-С від 12 березня 2019 року на підставі протоколу №7 засідання вченої ради ХНЕУ ім. С. Кузнеця, ОСОБА_1 було відраховано зі складу аспірантів за власним бажанням відповідно до п.2 ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту». 
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування вартості навчання ОСОБА_1 , оскільки останню було відраховано з аспірантури за власним бажанням.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на пункт 22 Положення № 309 як на підставу для відшкодуванні вартості навчання, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем було допущено порушення вимог вказаного пункту і як наслідок відраховано з аспірантури. 
При цьому, Положенням № 309 не передбачено обов`язку відшкодувати вартість навчання у разі відрахування з аспірантури за власним бажанням.
Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від   02 листопада 2020 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст складений 20 серпня 2021 року 

Головуючий:                                                                              

 
Судді: