ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 вересня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/4133/21 
Номер провадження 22-ц/816/1256/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Остапенко Юлії Миколаївни на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2021 року в складі судді Князєва В.Б., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено 09 червня 2021 року,

                                                        в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у квітні 2021 року, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 13833,42 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що згідно договору дарування від 29.12.2016 року ОСОБА_2 належить на праві власності 2/3 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частка 1/3 квартири належить ОСОБА_1 згідно договору дарування від 21.10.2011 року. Сторони зареєстровані у вказаній квартирі. Весь час з 2011 року всі житлово-комунальні послуги сплачує ОСОБА_1 . З квітня 2018 року до січня 2021 року він сплатив за житлово - комунальні послуги 20750,13 грн. Таким чином, частка відповідача щодо сплати комунальних послуг складає 13833,42 грн. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.06.2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину сплачених коштів за комунальні послуги в розмірі 13633,42 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 894,87 грн.
Постановляючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. При цьому належними доказами понесення таких витрат позивачем було доведено на суму 20450,13 грн, а не 20750,13 грн як зазначено у позові.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення вимог позову, оскільки до 01.02.2021 року була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , а з 22.02.2021 року тимчасово виїхала за межі України, тому фактично спірною квартирою не користувалась та не отримувала житлово-комунальні послуги. Вказує, що позивач зі своєю новою дружиною проживають у спірній квартирі, користуються житлово-комунальними послугами, а також чинить відповідачу перешкоди у користуванні квартирою, що встановлено судовими рішеннями, зокрема, у справі №592/1605/21.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказує, що судом першої інстанції постановлене законне та обґрунтоване рішення суду, тому підстав для його скасування немає. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що власниками квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , є: ОСОБА_2 - 1/3 частина від 29.12.2016, ОСОБА_1 – 1/3 частина від 21.10.2011 та ОСОБА_2 - 1/3 частина від 21.10.2011 (а.с. 7-9).
Позивач зареєстрований у вказаній квартирі з 10.11.2016 року, а відповідач – з 01.02.2021 року(а.с. 4, 6).
Як вбачається з квитанцій, ОСОБА_1 оплачував комунальні послуги, а саме: за опалення АТ «Сумське НВО» – 300,00 грн. від 26.10.2020, 1082,98 грн. від 11.04.2018, 250,00 грн. від 10.11.2018, 1280,00 грн. від 18.12.2018, 1500,00 грн. від 12.12.2020, 450,00 грн. від 24.11.2020, 1577,53 грн. від 12.12.2019, 1509,16 грн. від 10.01.2019, 200,00 грн. від 17.02.2019, 400,00 грн. від 04.03.2019, 964,38 грн. від 11.03.2019, 965,00 грн. від 25.03.2019, 275,00 грн. від 11.04.2018, 1198,36 грн. від 16.04.2019, 164,72 грн. від 18.05.2019, 270,00 грн. від 29.07.2019, 314,11 грн. від 18.11.2019, 1803,97 грн. від 01.02.2020, 1877,63 грн. від 15.02.2020, 298,49 грн. від 11.05.2020, 300,00 грн. від 09.07.2020, 300,00 грн. від 25.08.2020 (а.с. 10-11, 19-20, 31-32, 34-47, 49, 50).
За квартплату ТОВ «Форекс Плюс» - 82,36 грн. від 11.04.2018, 125,06 грн. від 15.05.2018, 121,30 грн. від 10.06.2018, 130,00 грн. від 12.09.2018, 123.13 грн. від 07.07.2018, 133,00 грн. від 18.10.2018, 264,43 грн. від 10.11.2018, 254,49 грн. від 10.01.2019, 155,91 грн. від 17.02.2019, 134,87 грн. від 25.03.2019, 133,79 грн. від 15.04.2019, 131,58 грн. від 18.05.2019, 131,35 грн. від 19.06.2019, 190,54 грн. від 11.09.2019, 140,00 грн. від 08.08.2019, 217,00 грн. від 25.10.2019, 220,00 грн. від 18.11.2019, 221,00 грн. від 12.12.2019 (а.с. 12-18, 21-30, 33).
Відповідно до квитанції від 08.06.2020 року позивачем було сплачено 339,99 грн АТ «Сумське НВО» за гаряче водопостачання згідно показань лічильника за травень 2020 року (а.с. 48).
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
За частиною четвертою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Таким чином, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.
Як встановлено, сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, відповідно до їхніх часток. 
Щодо до доводів апеляційної скарги с приводу не проживання відповідача у квартирі, то колегія суддів частково бере до уваги, оскільки стаття 360 ЦК України зобов`язує власника майна нести витрати на його утримання незалежно від використання цим майна, зокрема, витрат щодо опалення квартири та за управлення багатоквартирним будинком (квартплата), які нараховуються незалежно від проживаючих у житлі осіб.
З приводу вчинення позивачем перешкод відповідачу у користуванні спільною квартирою, внаслідок  чого остання позбавлена права на  її користування, то слід зазначити наступне. 
Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2021 року у справі №592/1605/21, що набрало законної сили 13.07.2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задоволено та вселено ОСОБА_2 в кВ. АДРЕСА_3 , яке як стверджує відповідач позивачем не виконано. 
Таким чином, вимоги позову про відшкодування 2/3 витрат за гаряче водопостачання згідно показань лічильника за травень 2020 року за квитанцією від 08.06.2020 року не підлягають задоволенню, оскільки вказані житлово-комунальні послуги відповідачем не споживались у зв?язку з вчиненням позивачем перешкод у користуванні спірною квартирою, тому із загального розміру суми стягнення підлягає виключенню сума в розмірі 226,66 грн, тобто 2/3 від 339,99 грн, яку було враховано місцевим судом при визначенні розміру стягнення.
Отже, сума коштів сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню спільного майна (квартири), яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , з урахуванням приведеного, становить 13406,76 грн (13633,42 грн – 226,66 грн).
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині визначення суми витрат з оплати житлово-комунальних послуг, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 13406,76 грн витрат з оплати житлово-комунальних послуг.
В іншій оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в цій частині немає.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 879,99 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.
Також, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 22,64 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

                                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Остапенко Юлії Миколаївни задовольнити частково. 

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2021 року в частині визначення суми витрат з оплати житлово-комунальних послуг та розподілу судових витрат змінити та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13406,76 грн витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 879,99 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 22,64 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                            С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         В.І. Криворотенко

                                                                                                                    Т.А. Левченко