УХВАЛА

09 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/9310/20-а
адміністративне провадження № К/9901/28053/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши матеріали касаційної скарги Донецького апеляційного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №200/9310/20-а за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, треті особи: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецької області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Донецького апеляційного суду, в якому просив:
- визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язати Донецький апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплатити недоотриману частину суддівської винагороди у розмірі 363 258 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року, позов задоволено. 
02 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року, посилаючись на положення пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права. Заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд.
Предметом спору у цій справі є обчислення розміру суддівської винагороди, з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження заявником зазначено недотримання судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права. Зокрема, Донецький апеляційний суд послався на положення пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Однак, заявник не зазначив, які саме норми права потребують висновку Верховного Суду та не конкретизував підстави, за яких судові рішення можуть бути переглянуті в касаційному порядку, виходячи з приписів пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до відсутності можливості здійснювати нарахування суддівської винагороди поза межами бюджетних асигнувань, відсутності видатків у бюджеті на здійснення таких виплат, цитування норм законодавства, яким урегульована процедура визначення видатків на утримання суддів, з посиланням на висновки Конституційного Суду України, з подальшим їх тлумаченням. Такі доводи є загальними та не свідчать про виключність цієї справи. Крім того, норми, які, на думку Донецький апеляційний суд, неправильно застосовано судами у цій справі, що наразі потребує вирішенню шляхом надання висновку Верховним Судом саме у цій справі, заявник конкретно не зазначив, обмежившись лише наведенням положень частини четвертої статті 328 КАС України.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав, передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Тому касаційну скаргу Донецького апеляційного суду на Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, 

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Донецького апеляційного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №200/9310/20-а повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя	В.М. Соколов