ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 серпня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/8103/20
провадження № 22-ц/4809/1160/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Чельник О. І., Черненка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року у складі головуючого судді Іванової Л. А.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
16.12.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11.03.2008 у розмірі 38 207,11 грн станом на 12.11.2020.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.03.2008. При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Формулярами та стандартами форми є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно з заявою отримані відповідачем для ознайомлення у письмовій формі. Також, позивач зазначив, що Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, та надано відповідачу у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 32000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, п.3.3 Договору, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил в редакції, що діє з 01.03.2019, сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Банк зазначив, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими Договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до умов Договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором
У порушення умов Договору ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 12.11.2020 заборгованість за кредитним договором становить 38 207,11 грн, яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту, в т.ч., заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 31 557,68 грн, та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6 649,43 грн. 

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 березня 2008 року, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 31557,68 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору 11.03.2008, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору.
Суд дійшов висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази щодо звернення ОСОБА_1   до Банку із заявою про розірвання договору та/або із заявою про припинення дії укладеного між сторонами 11.03.2008 Договору, не встановлено, що такі дії були вчинені і зі сторони Банку, позов підлягає частковому задоволенню, сума боргу за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 31557,68 грн, що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
АТ КБ “ПриватБанк” подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалення в цій частині нового рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Зазначало, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що відповідач користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Отже, відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
При вирішенні даного спору суд мав виходити із того, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. На офіційному сайті Приватбанку https://privatbank.ua/terms в розділі "Архів договорів” розміщені редакції Умов та правил надання банківських послуг починаючи з 01.04.2012 та до цього часу.
Відповідач користувався коштами, погашав заборгованість, отже приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувався із розміром боргу, і з нарахованими відсотками та неустойкою.
Жодних заперечень щодо розміру боргу до банку від відповідача не було, що свідчить про мовчазну згоду із розміром бору, і з нарахованими відсотками та неустойкою.
Також вказує, що уданій справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорював ся, та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.
Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Відповідачем також було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду”, в якій зазначено: - базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3% на місяць - нараховується на залишок не простроченої заборгованостіз розрахунку 360 днів в році); - розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; - штраф за порушення строків платежів зі будь-яким з грошових зобов`язань - 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; - порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. 
Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить підпис Відповідача.

ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, для усунення недоліків, які були під час попереднього розгляду.
Зазначала, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№ 6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від ЗО січня 2018 року № 61-787св18.
Надана позивачем анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси, сімейного стану та місця роботи відповідача.
Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості.
У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого їй кредиту.
Доказів укладення відповідачем та позивачем кредитного договору з встановленим кредитним лімітом 800 грн позивачем не надано. Доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором та, що саме вищезазначені умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту не надано. Отримання відповідачем кредитних карток позивачем не підтверджено.
Також зазначає, що не отримувала жодної поштової кореспнденції від банку та суду.

Відзиви на апеляційні скарги не подано. 

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга відповідача - частковому задоволенню, а оскаржене судове рішення - зміні.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно наданої позивачем копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 11.03.2008 ОСОБА_3 погодилася отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк», виявила бажання отримати картку № НОМЕР_1 , вказала про бажаний кредитний ліміт на платіжну карту "Кредитка «Універсальна, 30 днів льотного періоду» в сумі 800,00 грн, погоджено розмір відсоткової ставки 36 % з розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки, погоджено комісію за зняття готівки, та пеню за невчасне погашення заборгованості базова ставка та 1% від простроченої заборгованості, та штраф за порушення строків платежів, анкета-заява підписана ОСОБА_3 , що ніким не оспорюється (а.с. 16). 
В анкеті-заяві ОСОБА_3 зазначено, що вона ознайомилася із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.
До позовної заяви долучено Умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 17-26).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 12.11.2020 заборгованість за кредитним договором від 11.03.2008 відповідача становить 38 207,11 грн (а.с.4-13), яка складається із: - 31 557,68 грн заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 31 557,68 грн; заборгованість за тілом кредиту – 0,00 грн; - заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6 649,43 грн.
З посиланням на виписку з особового рахунку за договором з ОСОБА_3 (а.с. 36-44), довідку про зміни кредитування, що не засвідчені належним чином (а.с. 15) банк стверджує, що відповідач користувалася чотирма кредитними картками, по яких змінювався кредитний ліміт: № НОМЕР_1 , видана 03.12.2007 строк дії 12/11, № НОМЕР_2 , видана 29.12.2011 строк дії 11/15, № НОМЕР_3 , видана 16.10.2014 строк дії 04/18, № НОМЕР_4 , видана 02.03.2018 строк дії 01/22 (а.с. 14).
Про рух коштів зазначено у наданій позивачем виписці по рахунку ОСОБА_3 за період з 11.03.2008 по 01.11.2020, станом на 16.11.2020 (а.с. 36-44).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві від 11.03.2008 сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами 36% річних, що кредитної карти № НОМЕР_1 , строком дії до 12/11, та обумовили, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки тобто останній день грудня 2011 року. 
Встановлено, що ОСОБА_3  належним чином умови кредитного договору від 11.03.2008 не виконувала, допускала несвоєчасне зарахування на картку коштів на погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим виникла заборгованість по кредиту, станом на останній день дії картки № НОМЕР_1 , в розмірі 536,56 грн (а.с.43 зв.ст.). 
Користування відповідачем кредитними коштами з кредитної карти № НОМЕР_1 підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.43 зв.ст.-44).
Заява про застосування позовної давності ОСОБА_1  не подавалась.
В частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки проценти за користування кредитом в сумі 536,56 грн, що залишилась непогашеною за умовами кредитного договору від 11.03.2008, за період з 15.01.2012 по 01.11.2020 безпідставно нараховані банком поза межами визначеного сторонами строку кредитування (строку дії картки).
Крім того, позивачем без достатніх підстав здійснювалось списання коштів в рахунок комісії та процентів за користування кредитом і переведення їх у прострочену кредитну заборгованість поза межами строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 536,56 грн кредитної заборгованості за кредитним договором від 11.03.2008, з яких заборгованість за тілом кредита – 49,79 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами 486,67 грн, в межах кредитування (строку дії картки 12/11), що не враховано судом судом першої інстанції.
Щодо суми боргу, яка стягнута судом у відшкодування простроченої заборгованості, нарахованої за період користування кредитними коштами після 31.12.2011, висновки суду є помилковими, оскільки спірний кредитний договір від 11.03.2008 регулює правовідносини сторін стосовно користування кредитними коштами у межах встановленого ліміту 800 грн під 36% річних, на кредитній карті № НОМЕР_1 , зі строком дії по останній день грудня 2011 року.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомился і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені у комісії.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, – в анкеті-заяві позичальника, генеральній угоді, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що Витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.17-24), не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети від 11.03.2008. 
Заборгованість, що нарахована банком за період користування кредитними картами: № НОМЕР_2 , виданої 29.12.2011 строком дії 11/15, № НОМЕР_3 , виданої 16.10.2014 строком дії 04/18, та № НОМЕР_4 , виданої 02.03.2018 строком дії 01/22, не може бути стягнута на вказаній позивачем підставі за невиконання умов кредитного договору від 11.03.2008, яким сторони врегулювали свої відносини лише щодо користування кредитними коштами у межах встановленого ліміту 800 грн на кредитній карті № НОМЕР_1 .
Позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що між сторонами досягнута згода щодо продовження дії договору, ліміту кредитування та розміру відсотків за користування кредитними коштами, який застосований при проведенні розрахунку заборгованості, після сплаиву вказаного кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 31557,68 грн, є помилковим і не відповідає вимогам норм матеріального права, зроблений з порушенням норм процесуального права, без врахування і належної оцінки всіх обставин та наданих доказів. 
Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині розміру стягнутої заборгованості необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2008 в сумі 536,56 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 49,79 грн, та відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 486,67 грн.
В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір 5255 грн (а.с.35,74), пропорційно до задоволених вимог в сумі 29,43 грн (0,014%), за подання позовної заяви, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1362,00 грн (а.с.95), пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги в сумі 1361,72 грн. (99,98%), за подання апеляційної скарги.
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Виходячи з положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1332,29 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором б/н від 11.03.2008змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 536,56 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.03.2008.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 - 1332,29 грн судового збору.
В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                  С. М. Єгорова

Судді        О. І. Чельник 

                                                                               В. В. Черненко