Справа № 444/174/21                                Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1391/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       03 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 березня 2021 року в складі судді Мікули В.Є. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
встановив:
У січні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на її утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.
Позов обгрунтовувала тим, що 27.05.2006 між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Любельської сільської ради Жовківського району Львівської області, актовий запис № 4. За час перебування у шлюбі в них народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач офіційно не працює, утримувати дітей не допомагає. При цьому за час спільного проживання дохід відповідача становив 10000-15000 грн. Просила позов задовольнити.
 
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 09 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1800,00 (одна тисяча вісімсот грн.00 коп.) щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову, а саме з 20.01.2021 до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 908,00 гривень судового збору в дохід держави.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального права, без з`ясування всіх обставин справи, тому просить таке змінити шляхом зменшення розміру аліментів з 1800 грн. до 1200 грн. на кожну дитину.
Покликається на те, що стан його здоров`я незадовільний і це впливає на його працездатність, а також на витрати пов`язані з цим, що підтверджується діагностичним висновком МРТ головного мозку.
Окремо звертає увагу, що з ним проживає та перебуває на його утриманні непрацездатна бабуся пенсійного віку ОСОБА_5 , 1939 р.н.
Стверджує, що визначений судом розмір аліментів позбавить його нормального існування, оскільки такий розмір не відповідає його можливостям.
Покликається на мінімальний прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та на те, що з самого початку розгляду справи частково визнавав позовні вимоги.
Просить скасувати Жовківського районного суду Львівської області від 09 березня 2021 року в частині визначеного розміру аліментів та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину. В решті рішення залишити без змін.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, а саме по 1800 гривень щомісячно на кожну дитину, на даний час буде відповідати інтересам дітей, враховуючи їх матеріальні потреби, та відповідатиме можливостям відповідача.
При цьому, суд врахував вік дітей, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо утримання дітей, вимоги розумності та справедливості.
Крім цього, суд роз`яснив, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).
Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.
Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям, шлюб між якими був зареєстрований 27.05.2006 у виконавчому комітеті Любельської сільської ради Жовківського району Львівської області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 (а.с. 6).
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25.11.2020 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7).
З копії свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).
Згідно із довідкою № 13 від 13.01.2021 виданої Добросинсько-Магерівською сільською радою Бишківського старостинського округу № 4 Львівського району Львівської області, позивачка ОСОБА_2 , разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також колишнім чоловіком та його бабусею зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , однак разом із дітьми проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 3).
Звертаючись із позовними вимогами позивачка ОСОБА_2 свої доводи зводить до того, що відповідач не допомагає утримувати дітей, при цьому на таке йдуть значні кошти, оскільки відповідач працює неофіційно та його дохід складає 10000-15000 грн., просила стягнути з останнього аліменти на кожну дитину в твердій грошовій формі по 3000 грн. на кожну дитину.
В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав заяву, де висловив своє відношення до заявлених вимог, зокрема не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину.
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. 
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).
Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
З огляду на вищенаведені законодавчі норми, суд не вправі самостійно змінити спосіб стягнення аліментів з частини заробітку (доходу) на тверду грошову суми чи навпаки, а може лише визначати величину присуджених до стягнення аліментів.
Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дітей, що власне відповідачем не спростовано та підтверджується поданням апеляційної скарги.
Таким чином, задовольняючи позовні вимоги місцевий суд правильно виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу утримання неповнолітніх дітей та дійшов правильного висновку про те, що позивачка потребує допомоги на їх утримання, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу.
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на беззаперечний факт про те, що витрати по утриманню дітей несе мати, оскільки такі з нею проживають, а протилежного судом не встановлено, матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджували б розмір доходу позивачки. 
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
В свою чергу, в силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи наведене, колегія суддів виходить із безумовного права дитини на належне утримання, виховання, рівень життя та розвитку від своїх батьків, до досягнення повноліття.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.  
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 року», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривні, з 1 грудня - 2618 гривень.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує стан здоров`я позивачки та відповідача – платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вимоги розумності та справедливості, мінімальний розмір аліментів на одну дитину.
Таким чином, задовольнивши частково позовні вимоги та стягнувши аліменти в розмірі по 1800 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та відповідатиме їх інтересам, враховуючи вік та матеріальні потреби, а також можливості батьків, з огляду на рівність їхнього обов`язку щодо утримання дітей.
На переконання колегії суддів, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства та право матері на отримання аліментів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 , як батько, зобов`язаний утримувати своїх дітей, тому за відсутності згоди між сторонами з цього приводу, стягнув аліменти на їх утримання в судовому порядку.
В цьому контексті колегія суддів виходить з того, що відповідачем не доведено неможливість сплачувати аліменти у стягнутому судом розмірі.
Покликання відповідача на діагностичний висновок МРТ головного мозку, як на підтвердження незадовільного стану здоров`я та впливу такого на його працездатність, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у самому висновку зазначено про те, що такий не є діагнозом, більше того у ньому не йдеться про конкретні протипоказання стосовно фізичної чи іншої роботи відповідача, а також необхідність будь яких витрат на лікування.
Утримання та допомога непрацездатній бабусі пенсійного віку ОСОБА_5 1939 р.н. також не виключає право дітей на належне утримання від свого батька, як і обов`язок останнього щодо надання такого утримання своїм дітям.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк