ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2021 р.           Справа№ 910/256/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 13.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 16.03.2021 (повний текст рішення складено 29.03.2021)
у справі №910/256/20 (суддя Картавцева Ю.В.)
за позовом першого заступника керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг України у Київській області
до 1) Київської обласної державної адміністрації
      2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія"
про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди,
ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг України у Київській області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія" про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації №221 від 18.03.2010 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Броварська транспортна компанія"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:03:001:0002, площею 2,4000 га, укладеного Київською обласною державною адміністрацією в особі Броварської районної державної адміністрації Київської області з ТОВ "Броварська транспортна компанія" від 25.03.2015.
Позов обґрунтовано тим, що оспорюване розпорядження суперечить вимогам статті 19 Конституції України, статті 3 Закону України  "Про місцеві державні адміністрації", а також ст. 149 Земельного кодексу України; передача в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:03:001:0002 Товариству з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія" за оспорюваним розпорядженням відбулась всупереч приписам розпорядження Кабінету Міністрів України № 326-р від 22.02.2008, яким заборонено вчиняти дії, спрямовані на передачу в оренду або відчуження земельних ділянок та об`єктів у зоні відведення земель для будівництва кільцевої дороги; при цьому, Службою автомобільних доріг Київської області, як постійним  користувачем земельної ділянки кадастровий номер 3221284000:04:013:0080, заяви про припинення постійного користування в частині земельної ділянки в межах площі накладення не надавалось, що є підставою для визнання незаконним та скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 221 від 18.03.2010, а укладений на його підставі договір оренди - визнанню недійсним. 
У відзивах на позов відповідачі проти позову заперечували, просили у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що у даній справі відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави; станом на момент видання розпорядження № 221 від 18.03.2010 Служба автомобільних доріг України не набула права постійного користування земельною ділянкою, на яку частково накладається спірна земельна ділянка; набувши права постійного користування, Служба автомобільних доріг у Київській області подала клопотання до Київської обласної державної адміністрації від 27.09.2016 № 06с/34/01, яким дала згоду на зменшення площі постійного користування для усунення перетинів зі спірною земельною ділянкою, відтак, звернення до суду з даним позовом є безпідставним, оскільки, права Служби автомобільних доріг у Київській області не порушені; позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/256/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що розпорядженням №221 від 18.03.2010 Київської обласної державної адміністрації "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія" порушено приписи чинного законодавства, а, також, права та охоронювані законом інтереси осіб; враховуючи відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження №221 від 18.03.2010, вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки 3221284000:03:001:0002), яка є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження, також задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва  від 16.03.2021 у справі №910/256/20; призначено розгляд апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відзив на апеляційну скаргу, який надійшов від Київської обласної державної адміністрації через канцелярію суду апеляційної інстанції 04.06.2021 підлягає поверненню без розгляду у відповідності до частини четвертої ст.170 ГПК України,  оскільки відзив не містить підпису представника відповідача-1 Уляник Р.
В судове засідання апеляційної інстанції 13.07.2021 представники прокуратури, позивача не з`явились, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду.
Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників прокуратури, позивача.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідачів заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.
Розпорядженням №221 від 18.03.2010 Київської обласної державної адміністрації "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія" затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для розміщення придорожнього автомобільного комплексу в адмінмежах Княжицької сільської ради Броварського району Київської області за межами населеного пункту та надано в оренду вказану земельну ділянку площею 2, 4000 га вздовж автомобільної дороги Київ - Чернігів - Нові Яриловичі км 25+820 (праворуч) в адмінмежах Княжицької сільської ради Броварського району Київської області.
Вказаним розпорядженням доручено Броварській районній державній адміністрації укласти та підписати від імені Київської обласної державної адміністрації договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія".
25.03.2015 між Київською обласною державною адміністрацією в особі Броварської районної державної адміністрації Київської області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія" (орендар) було укладено договір оренди землі (Договір), відповідно до п.1.1 якого орендодавець згідно з розпорядженням №221 від 18.03.2010 Київської обласної державної адміністрації надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,4000 га для будівництва автозаправочного комплексу, станції технічного обслуговування, TIR-кемпінгу з готельним комплексом, автомийки, складських приміщень вздовж автомобільної дороги Київ - Чернігів - Нові Яриловичі км 25+820, за адресою: Київська область, Броварський район, на території Княжицької сільської ради. Кадастровий номер земельної ділянки 3221284000:03:001:0002.
За умовами п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4000 га для для будівництва автозаправочного комплексу, станції технічного обслуговування, TIR-кемпінгу з готельним комплексом, автомийки, складських приміщень вздовж автомобільної дороги Київ - Чернігів - Нові Яриловичі км 25+820, угіддя - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
У п. 5 Договору вказано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки управління Держземагенства у Броварському районі Київської області становить 823680 грн.
Договір укладено строком на двадцять п`ять років. Після закінчення строку дії цього договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк у цьому  разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку його дії письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору).
Розпорядженням № 1351 від 09.10.2009 Броварської районної державної адміністрації Київської області "Про затвердження технічної документації із землеустрою та виготовлення державного акта на право постійного користування землею Службі автомобільних доріг у Київській області в межах Княжицької сільської ради за межами населеного пункту" було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі у постійне користування земельної ділянки Службі автомобільних доріг у Київській області під розміщення існуючої автомобільної дороги "Північно-східний обхід міста Києва" в адміністративних межах Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, розроблену Товариством з обмеженою відповідальністю "Український центр реконструкції та розвитку". Вказаним Розпорядженням вирішено виготовити державний акт на право постійного користування землею, на якій розташована автомобільна дорога "Північно-східний обхід міста Києва" в адміністративних межах Княжицької сільської ради Броварського району Київської області за межами населеного пункту площею 62,1112 га під дорогою. Після реєстрації та видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою Службі автомобільних доріг у Київській області, Управлінню Держкомзему у Броварському районі Київської області внести зміни до земельно-кадастрової документації.
15.09.2010 Службі автомобільних доріг у Київській області видано державний акт серії ЯЯ №153825 на право постійного користування земельною ділянкою площею 62, 1112 га, яка розташована у Київській області, Броварський район, Княжицька сільська рада, за межами населеного пункту з цільовим призначення під розрощення існуючої автомобільної дороги.
Державний акт серії ЯЯ №153825 від 15.09.2010 зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №031094000001.
Відповідно до листа №01-01/390 від 11.05.2016 Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем "Київгеоінформатика" координати кутів повороту межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:04:013:0080, наданої Службі автомобільних доріг Київської області, накладені на наявні в архіві КДП "Київгеоінформатика" картографічні матеріали. На земельну ділянку Служби автомобільних доріг Київської області частково накладається, в тому числі, земельна ділянка з кадастровим номером №3221284000:03:001:0002 на 1,7100 га.
Предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації №221 від 18.03.2010 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Броварська транспортна компанія"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:03:001:0002, площею 2,4000 га укладеного Київською обласною державною адміністрацією в особі Броварської районної державної адміністрації Київської області з ТОВ "Броварська транспортна компанія" від 25.03.2015.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. 
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України  внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Служба автомобільних доріг у Київській області (далі - Служба) є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (далі - Укравтодор), яке відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 456/2011 "Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України" (що був чинним на момент виявлення порушення) є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.
Відповідно до Положення, метою діяльності Служби є організація утримання в належному технічному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, мостів та штучних споруд, створення умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них, задоволення потреб народного господарства та населення України в удосконаленні і раціональному розвитку дорожньої інфраструктури, що обслуговується.
Відповідно до вказаної мети, на Службу покладаються завдання щодо організація виконання положень Закону України "Про дорожній рух" та правил в частині охорони автодоріг, мостів та інших штучних споруд та взаємодія з органами місцевого самоврядування у вирішенні питань, пов`язаних з функціонуванням та розвитком автомобільних доріг у регіоні.
Перший заступник керівника Броварської місцевої прокуратури зазначає, що прокурором внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42018111130000082 від 16.03.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Крім того, протоколом огляду місця події від 01.03.2019, який був проведений за участю спеціаліста-геодезиста зафіксовано факт накладення спірної земельної ділянки (земельної ділянки, що передана в оренду відповідачу 2) на землі транспорту, що перебувають в користуванні Служби автомобільних доріг у Київській області.
Так, листом № 06с/1604 від 06.05.2019 Служба автомобільних доріг у Київській області повідомила Прокуратуру Київської області, що про передачу в оренду ТОВ "Броварська транспортна компанія" земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:03:001:0002, яка накладається на землі транспорту, користувачем яких є Служба автомобільних доріг у Київській області останній стало відомо у грудні 2016 року, у зв`язку із залученням в якості третьої особи у судовому процесі (справа №910/20517/16).
Разом з тим, незважаючи на порушення інтересів держави та наявність повноважень щодо реагування на вказані порушення, Службою автомобільних доріг України у Київській області не вжито жодних заходів реагування. 
Листом №2936вих19 від 16.04.2019 Броварська місцева прокуратура повідомила Службу автомобільних доріг у Київській області про те, що нею підготовлено позов і інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг у Київській області до Київської обласної державної адміністрації, ТОВ "Броварська транспортна компанія" про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору оренди землі у зв`язку з порушенням Київською обласною державною адміністрацією при прийнятті розпорядження № 221 від 18.03.2010 вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 20, 116, 149 Земельного кодексу України.
З огляду на викладене, враховуючи те, що прокуратурою було дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", колегія суддів вважає, що звернення першого заступника керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг України у Київській області до суду з даним позовом є обґрунтованим.
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, зі змісту наведеної норми вбачається, що право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності відповідного рішення зазначених органів і тільки в межах, визначених в цих рішеннях.
За змістом ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно з положеннями ч. 1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.
Частиною 2 статті 249 Господарського кодексу України передбачено, що у разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб`єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним.
Тобто, при зверненні до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Броварська транспортна компанія" №221 від 18.03.2010, позивачем має бути доведено невідповідність такого розпорядження нормам чинного законодавства та факт порушення унаслідок його прийняття прав чи законних інтересів заявника.
Статтею 203 ЦК України  передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
При цьому, договір може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи, не сторони договору, за умови встановлення факту порушення особистого немайнового або майнового права та інтересу такої особи. Якщо ж за результатами розгляду справи такого факту не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.
Таким чином вимога про визнання правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права якої порушені укладенням спірного правочину. 
Ключовою відмінністю в обґрунтуванні своїх вимог у таких позовах є необхідність доведення особою, яка не є стороною правочину, факту наявності в неї заінтересованості, тобто конкретного майнового інтересу в оспорюваному правочині, навести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, та обґрунтувати яким чином такі порушені майнові інтереси будуть відновлені у разі задоволення позову. Суд, в свою чергу, має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі №926/1172/18 та від 27.02.2019 у справі № 916/509/18.
Як встановлено вище, право постійного користування землею Службою автомобільних доріг у Київській області посвідчується Державним актом на право постійного користування землею серії ЯЯ № 153825, виданим 15.09.2015, відповідно до розпорядження Броварської районної адміністрації №1351 від 09.10.2009 та відповідно до якого Службі автомобільних доріг у Київській області надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 62,1112 га для розміщення автомобільної дороги регіонального значення Р-28 Північно-Східний обхід м. Києва» в межах Княжицької сільської ради Броварського району Київської області.
Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною сьомою ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно з пунктами «а», «б» статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою або вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 142 Земельного кодексу України визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.
Частинами першою, другою статті 149 Земельного кодексу України передбачено, що вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішення Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АРК, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт», землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.
За приписами ст. 65 Земельного кодексу України землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
До земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту (ст. 67 Земельного кодексу України). 
Відповідно до ст. 71 ЗК України, до земель автомобільного транспорту належать землі під спорудами та устаткуванням енергетичного, гаражного і паливороздавального господарства, автовокзалами, автостанціями, лінійними виробничими спорудами, службово-технічними будівлями, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними, транспортно-експедиційними підприємствами, авторемонтними заводами, базами, вантажними дворами, майданчиками контейнерними та для перечеплення, службовими та культурно-побутовими будівлями й іншими об`єктами, що забезпечують роботу автомобільного транспорту.
До земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв`язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме:
а)          паралельні об`їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з`їзди;
б)          майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об`єкти служби дорожнього сервісу;
в)          будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами;
г)          захисні насадження.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання Службою автомобільних доріг у Київській області заяви про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою; жодних рішень з цього приводу не приймалося.
Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 326-р від 22.02.2008 «Про заходи щодо прискорення проектування та будівництва великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва» схвалено погоджений протоколом Київської облдержадміністрації від 17.07.2007 генеральний напрямок проходження великої кільцевої дороги навколо міста Києва. На голів районних державних адміністрацій спільно з районними радами необхідно забезпечити накладення обмежень (сервітутів) на земельні ділянки уздовж напрямку проходження траси згідно генерального напрямку Великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва, з розрахунку 250 метрів в обидві сторони (тимчасові обмеження на період проектування). Київській облдержадміністрації, Державному комітетові із земельних ресурсів, Держкомлісгоспу заборонено вчиняти дії, спрямовані на передачу в оренду або відчуження земельних ділянок та об`єктів у зоні відведення земель для будівництва кільцевої дороги.
Згідно з п. 11 вказаного розпорядження, Київській обласній та міській держадміністраціям, Мінрегіонбуду, Мінтрансзв`язку, Укравтодору, Держмитслужбі, МВС, Мінекономіки, Мінфіну, Державному комітетові із земельних ресурсів доручено розробити план розвитку придорожньої інфраструктури кільцевої дороги і порушити перед Київською обласною та міською радами питання щодо внесення відповідних змін до генеральних планів розвитку м. Києва та Київської області, передбачивши, зокрема, розташування товарних та вантажно-митних комплексів, торговельних підприємств, центрів сервісного обслуговування, відпочинку водіїв та пасажирів, облаштування стоянок і місць зупинки транспорту. Право на розміщення об`єктів сервісу набувається на аукціонах. Кошти, отримані від суб`єктів господарювання за розміщення об`єктів сервісу, спрямовуються відповідно до законодавства на будівництво автомобільних доріг.
На замовлення Служби автомобільних доріг у Київській області Державним підприємством «Укрдіпродор» підготовлені графічні матеріали напрямку проходження траси, якими визначені земельні ділянки для будівництва Великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва
Відповідно до прийнятих проектних рішень і напрацьованих матеріалів, інститут ДП «Укрдіпродор» визначив координати проходження ВКАД у межах 500- метрового коридору.
У відповідності до завдання виданого Службою автомобільних доріг у Київській області вищезазначеному інституту доручено виконати роботи із складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування Службі автомобільних доріг у Київській області.
За результатами виконаної роботи отримано інформаційні матеріали стосовно: територіальної належності земельних ділянок у межах 500-метрового коридору ВКАД; статус, площі та конфігурацію (поворотні точки); власників/орендарів (державна/приватна) форма власності і їх фізична та юридична адреси; виконано розрахунок експертно-грошової та нормативної оцінки земельних ділянок.
Вся належним чином розроблена документація у межах і обсягах передана для ознайомлення і використання в роботі до Служби автомобільних доріг у Київській області.
Згідно з Генеральним напрямком проходження великої кільцевої автомобільної дороги навколо м. Києва (Додаток №1 до розпорядження), межами проходження ВКАД у Броварському район є околиці м. Броварів, сіл Княжичі, Требухів, Дмитрове, Красилівка, Калинівка, Рожівка, Пухівка, Рожни, Велика Димерка.
Протоколом-оглядом місця події із долученими до нього графічними матеріалами, проведеного 01.03.2019 в ході досудового розслідування кримінального провадження № 42018111130000083 від 16.03.2018 за участі спеціаліста-геодезиста, зафіксовано факт накладення земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:03:001:0002 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221284000:04:013:0080 та розташування спірної земельної ділянки з відміткою про те, що остання знаходиться в межах 250 метрів від автомобільної дороги.
З огляду на викладене, враховуючи те, що вилучення спірної земельної ділянки та передача її ТОВ «Броварська транспортна компанія» за оспорюваним розпорядженням відбулось з порушенням вищевказаних вимог земельного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації №221 від 18.03.2010 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Броварська транспортна компанія"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:03:001:0002, площею 2,4000 га укладеного Київською обласною державною адміністрацією в особі Броварської районної державної адміністрації Київської області з ТОВ "Броварська транспортна компанія" від 25.03.2015.
Разом з цим, необхідно зазначити, що відповідачами в суді першої інстанції було заявлено про сплив позовної давності для звернення прокурором до суду із позовом у даній справі, у зв`язку із чим суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України.)
За загальним правилом, закріпленим у ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
За змістом ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня. коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.
Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності, суду необхідно з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту коли особа довідалась, так і щодо моменту коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012, від 06.02.2020 у справі № 916/2828/18.
За змістом частин 3, 4  статті 53 Господарського процесуального кодексу України    у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Отже, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. При цьому, перебіг позовної давності починається з моменту, коли про порушення права стало відомо саме особі, права якої порушено, а не прокуратурі.
Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц, від 07.11.2018 у справі №     372/1036/15-ц).
Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові (частина 4  статті 267 Цивільного кодексу України).
Колегією суддів встановлено, що Службі автомобільних доріг України у Київській області стало відомо про передачу в оренду ТОВ "Броварська транспортна компанія" земельної ділянки з кадастровим номером 3221284000:03:001:0002, яка накладається на землі транспорту, користувачем яких є позивач, у грудні 2016 року, у зв`язку із її залученням в якості третьої особи у судовому процесі (справа №910/20517/16), про що зазначено в листі Служби автомобільних доріг України у Київській області №06с/1604 від 06.05.2019, адресованому Прокуратурі міста Києва (а.с. 30 т.1).
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що залучено до участі у розгляді справи №910/20517/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Службу автомобільних доріг України у Київській області ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2016.
З огляду на викладене, враховуючи те, що прокурор звернувся до суду з позовом у даній справі 31.12.2019 (згідно відмітки на поштовому конверті), тобто поза межами строку позовної давності, не обґрунтовуючи поважність причин для відновлення цього строку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від  16.03.2021 у справі №910/256/20 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на прокуратуру, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/256/20 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
Матеріали справи №910/256/20 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир