ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«06» вересня 2021 року 
м. Харків
справа № 634/292/21
провадження № 22ц/818/4423/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря - Колосовської А. Р.,
учасники справи: 
заявниця - ОСОБА_1 , представниця заявниці – ОСОБА_2 ,
стягувач - Комунальний заклад «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр»,
заінтересована особа - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) Коник О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 22 квітня 2021 року в складі судді Зимовського О.С. 
                                       в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1 , стягувач: Комунальний заклад «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр» звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) Коник Оксани Василівни та зобов`язання вчинити певні дії.

Скарга мотивована тим, що рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 червня 2016 року, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, стягнуто з неї на користь держави в особі Комунального закладу «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр» матеріальні збитки в розмірі 64 103,00 грн та 641,00 грн судового збору.

Зазначила, що постановою державного виконавця від 04 вересня 2017 року ВП № 54553021 відкрито виконавче провадження та 05 листопада 2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника, а 22 січня 2020 року та 19 березня 2020 року винесено постанови про накладення арешту на її банківські рахунки.
Вказала, що 17 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та зазначено про закриття виконавчого провадження, але після повернення виконавчого листа стягувачу державним виконавцем не знято арешт з її банківських рахунків.

Посилалася на те, що листом Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) № 19985 від 24 лютого 2021 року їй роз`яснено про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, яке вона отримала 01 березня 2021 року.

Вважала, що державний виконавець Коник О.В. допустила незаконну бездіяльність та порушила її права на вільне та мирне володіння своїм майном, зокрема, державний виконавець повинна була зняти арешт, але цього не зробила.

Просила визнати бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) Коник О.В. щодо не зняття арешту з її банківських рахунків при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 54553021 – незаконною; зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) Коник О.В. зняти арешт з усього майна (банківських рахунків) ОСОБА_1 .

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 22 квітня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що якщо стягувач повторно звернеться до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження задля примусового виконання виконавчого листа, то буде відкрито нове виконавче провадження, якому буде присвоєно інший номер виконавчого провадження і всі заходи примусового виконання рішення будуть здійснюватися державним виконавцем в межах іншого виконавчого провадження, а не в межах ВП № 54553021. Зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за якими ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Однак, зважаючи на винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та відповідної відсутності на виконанні у останнього даного виконавчого листа, державним виконавцем, всупереч нормам права не знято арешт з її банківських рахунків, чим порушено її права на вільне користування своєю власністю.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

29 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від Комунального закладу «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр» про розгляд справи за їх відсутністю. Інших заяв та клопотань Комунальний заклад «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр» немає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстав, передбачених чинним законодавством для задоволення скарги ОСОБА_1 , не вбачається. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 червня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року та постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року, у справі 634/120/15-ц за позовом прокурора Сахновщинського району Харківської області в інтересах держави в особі Комунального закладу «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, позовні вимоги прокурора Сахновщинського району Харківської області в інтересах держави в особі Комунального закладу «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр – задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі комунального закладу «Сахновщинський навчально-реабілітаційений центр» матеріальні збитки заподіяні злочином в сумі 64 103,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 641,00 грн.
На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 54553021 від 04 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 634/120/15-ц, виданого 04 серпня 2017 року Сахновщинським районним судом Харківської області (а.с.8, 31).
Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 54553021 від 05 листопада 2019 року накладено арешт та грошові кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_1 Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 (а.с.9,32).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) ВП № 54553021 від 10 січня 2020 року передано виконавчий лист № 634/120/15-ц, виданий 04 серпня 2017 року Сахновщинським районним судом Харківської області, Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) (а.с.10,33).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) ВП № 54553021 від 10 січня 2020 року прийнято вищевказаний виконавчий документ (а.с.11,34).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) ВП № 54553021 від 22 січня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_2 Акціонерного товариства «Універсал Банк» та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 (а.с.12,35).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) ВП № 54553021 від 19 березня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 (а.с.13,36).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) ВП № 54553021 від 17 вересня 2020 року виконавчий лист № 634/120/15-ц, виданий 04 серпня 2017 року Сахновщинським районним судом Харківської області повернуто стягувачу, на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржниці відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.14,37).

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) з заявою, в якій просила зобов`язати державного виконавця винести постанову про скасування арешту її рахунків та з відповіді начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) від 24 лютого 2021 року № 19985 вбачається, що на даний час у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту з її рахунків (а.с.15-17,38-40).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Із змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 вбачається, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктами 6, 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;  накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.  Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;  2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;  3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Частинами 1, 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.  Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

В постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 (провадження № 61-1589св19) викладено наступний правовий висновок: відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону.

Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

В суді апеляційної інстанції скаржниця та її представниця пояснили, що скаржниця грошові зобов`язання перед Комунальним закладом «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр» не виконала.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) ВП № 54553021 від 17 вересня 2020 року повернуто виконавчий лист стягувачу - Комунальному закладу «Сахновщинський навчально-реабілітаційний центр» на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника в силу вимог частини 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження»,  права ОСОБА_1 , як боржниці у виконавчому провадженні, не порушені.

Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, а тому з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях державного виконавця порушення вимог чинного на час вчинення виконавчих дії законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 22 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 Н.П. Пилипчук

                                                                       О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.