УХВАЛА                                             
                                                                                                    
10 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 359/3859/17
провадження № 61-437св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І.,  Русинчука М. М.,  
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року в складі колегії суддів Панченка М. М., Іванченка М. М., Білич І. М.,
ВСТАНОВИВ : 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просив визнати об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 об`єктом спільного майна подружжя та в порядку поділу майна визнати за позивачем право власності на Ѕ частину об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року та ухвалено нове рішення наступного змісту: 
- позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено; 
- визнано об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя;
- визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину об`єкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину об`єкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
 
У січні 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року. 
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ                   від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційних скарг викликають необхідність перевірки правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
УХВАЛИВ :
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна з урахуванням її категорії та складності призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Ухвала набираєзаконної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                          В. І. Крат
 
                                                                                                                                      М. М. Русинчук