Ухвала
Іменем України
 
15 липня 2021 року
м. Київ
Провадження № 51-2973 зно 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3  
розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2004 року в порядку ч. 1 ст. 404-4 КПК України (1960 року) в редакції станом на 21 червня 2001 року, 
встановив:
Вироком Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152, п. 10 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 30 березня 2004 року касаційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року щодо ОСОБА_4 – без зміни.
12 липня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 від 09 березня 2021 року про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2004 року в порядку ч. 1 ст. 404-4 КПК України (1960 року) в редакції станом на 21 червня 2001 року, а також в порядку ч. 2 ст. 4 Протоколу № 7 від 22 листопада 1984 року до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, які істотно вплинули на правильність судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. 
Засуджений ОСОБА_4 у клопотанні порушує питання про перегляд вироку апеляційного суду та ухвали суду касаційної інстанції в порядку, який був передбачений ч. 1 ст. 400-4 КПК України (1960 року), однак зазначену статтю було виключено з КПК України (1960 року) на підставі Закону № 2453-VI від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів».
Також з 19 листопада 2012 року набрав чинності новий КПК України, а КПК України 1960 року втратив чинність.
Тобто на час звернення засудженого з клопотанням про перегляд судового рішення в указаному вище порядку в законодавстві відсутній зазначений засудженим процесуальний порядок його розгляду.
Враховуючи, що з клопотанням про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2004 року засуджений звернувся після втрати чинності статтею 400-4 КПК України (1960 року), воно не може бути предметом розгляду Верховного Суду, тому клопотання засудженого має бути йому повернуте. 
Крім цього, ОСОБА_4 неодноразово звертався до Верховного Суду з аналогічними заявами і рішеннями колегії суддів від 21 січня, 08 лютого та 08 квітня 2021 року вони були повернуті засудженому. 
При цьому колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на необхідність дотримання всіма учасниками процесу принципу «res judicata», тобто принципу правової визначеності щодо остаточності ухваленого рішення, який полягає в тому, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення іншого рішення.
Керуючись статтями 429, 441 КПК України, Суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його клопотання про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року та ухвали Верховного Суду України від 30 березня 2004 року в порядку ч. 1 ст. 404-4 КПК України (1960 року) в редакції станом на 21 червня 2001 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                 ОСОБА_3