ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/399/21 Справа № 186/1945/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2019 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, інфляційних сум, 3% річних та процентів за користування грошима,-

ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2019 до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, інфляційних сум, 3% річних та процентів за користування грошима.
Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, інфляційних сум, 3% річних та процентів за користування грошима - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 361,72 грн. Та три проценти річних за договором позики від 21 листопада 2011 року, нарахованих за період 22 вересня 2012 року по 05 грудня 2019 року включно, в розмірі 597, 18 грн., а всього 958, 90 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 207,47 грн., судового збору, сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду та 50,45 грн., компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять, а всього підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 257,92 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2019 року по справі №186/1945/19 скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (інфляційних втрат (сум) за весь час прострочення процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики) задовольнити в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 3500,00 грн.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на  заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2011 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 10 000 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 21 вересня 2012 року, зі сплатою процентів згідно домовленості, щомісячно з тілом боргу.
Також, 21 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 10 000 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 21 квітня 2013 року.
Оскільки, ОСОБА_2 суму позики не повертав, ОСОБА_1 звернувся до нього з вимогою про повернення позики.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 20 000 гривень, згідно розписок, складених на підтвердження позики та в рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 243,60 гривень, а всього 20 243,60 гривень.
Рішення суду не оскаржувалось та 14 жовтня 2014 року набрало законної сили.
Також, судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 звертався до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з аналогічним позовом до ОСОБА_2 за період з 25 квітня 2016 року по 25 квітня 2019 року, в межах строку позовної давності та заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року, його позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики задоволено частково. Стягнуто з відповідача на його користь суму інфляційних втрат в розмірі 2 154,59 гривень, три проценти річних за договором позики від 21 листопада 2011 року, нарахованих за період з 25 квітня 2016 року по 25 квітня 2019 року включно в розмірі 898,43 гривень, а всього стягнуто - 3 053 гривень; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з відповідача на користь позивача 176,74 гривень судового збору та 2,32 гривні компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття — як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стст.530, 631 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Враховуючи вищевикладене, колегією суддів надано належну оцінку представленим доказам по справі, перевірено розрахунок суду першої інстанції та встановлено, що він здійснений правильно, щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 361 гривні 72 копійок.
В той же час, колегія суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача трьох проценти річних за договором позики від 21 листопада 2011 року, нарахованих за період з 22 вересня 2012 року по 05 грудня 2019 року у сумі 597,18 грн.
Так як, заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних за договором позики від 21 листопада 2011 року, нарахованих за період з 25 квітня 2016 року по 25 квітня 2019 року включно в розмірі 898,43 гривень, що були заявлені в межах позовної давності.
Позивачем заявлено до стягнення 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, за договором позики від 21 листопада 2011 року, за період з 22 вересня 2012 року по 05 грудня 2019 року в сумі 1 982,47 гривень.
Оскільки по справі 186/651/19 було вирішено питання про стягнення з відповідача трьох відсотків річних за період 25 квітня 2016 року по 25 квітня 2019 року дана вимога є безпідставною, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
З огляду на вищевикладене 3% річних розраховуються за період з 22 вересня 2012 року по 25 квітня 2016 року, що становить 1013,11 грн, та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру грошових сум, які підлягають до стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року у цивільній справі №186/1375/14-ц з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 було стягнуто борг за двома договорами позики від 21 листопада 2011 року та від 21 червня 2012 року, тоді як у справі, що розглядається, позов пред`явлений з підстав невиконання вищенаведеного рішення тільки в частині стягнення заборгованості за одним договором від 21 листопада 2011 року, про що зазначено в позовній заяві та відповідає змісту апеляційної скарги позивача.
Доводи апелянта щодо непогодження із здійсненими судом першої інстанції розрахунками - є безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції правильно враховано, що під час примусового виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року у цивільній справі №186/1375/14-ц здійснюється стягнення заборгованості за двома договорами позики, тоді як позов у справі, що розглядається, заявлений лише з приводу одного договору позики.
Крім того, враховуючи, що строк користування позикою за договором від 21 листопада 2011 року сплив 21 вересня 2012 року, оскільки позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів, нарахування позивачем після цієї дати процентів за умовами договору є неправомірним, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за період з 01 грудня 2016 року по 30 листопада 2019 року в сумі 172,86 грн.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року необхідно змінити, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за договором позики від 21 листопада 2011 року, нарахованих за період з 22 вересня 2012 року по 25 квітня 2016 року у розмірі 1013,11 грн. 
Відповідно до ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням викладеного, заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року слід в частині стягнутих трьох процентів річних за договором позики змінити, збільшивши розмір трьох процентів річних за договором позики від 21 листопада 2011 року нарахованих за період з 22 вересня 2012 року по 25 квітня 2016 року з 597,18 грн. до 1013,11грн. 
Стягнути з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 348,26 грн.
В решті заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2019 року - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  -  задовольнити частково.
Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня  2019 року в частині стягнутих трьох процентів річних за договором позики змінити, збільшивши розмір трьох процентів річних за договором позики від 21 листопада 2011 року нарахованих за період з 22 вересня 2012 року по 25 квітня 2016 року з 597,18 грн. до 1013,11грн. 
Стягнути з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 348,26 грн.
В решті заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня  2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю. Петешенкова 

                                                                В.С.Городнича