Дата документу 23.09.2021 Справа № 333/4511/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ЄУН 333/4511/21                                 Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Справа№22-ц/807/3265/21                         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року                                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий:         Подліянова Г.С.,
судді:                 Гончар М.С.,
       Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про ухилення від укладання договору,

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КП «Водоканал» про ухилення від укладання договору, в якому позивач просить суд визнати дії КП «Водоканал» незаконними, в частині ухилення від укладення договору, зобов`язати відповідача укласти з ним договір у суворій відповідності до вимог законодавства, стягнути з КП «Водоканал» на його користь завдану моральну (немайнову) шкоду у розмірі 225 000 грн. 00 коп., звільнити його від сплати судового збору, судові витрати покласти на відповідача у сумі 2 251 грн. 11 коп.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021 року позовна заява була залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам, викладеним у статтях 175 і 177 ЦПК України, заявнику надано строк для усунення недоліків.
На виконання ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021 року р., 23.07.2021 року надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, в якій позивач просить визначити адміністративний суд, до предметної підсудності якого належить адміністративна справа, визначити адміністративний суд, до територіальної підсудності якого належить адміністративна справа, відповідно до встановленої предметної юрисдикції, ухвалити рішення про передачу адміністративної справи до відповідного адміністративного суду. Також позивачем надано суду копію рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2020 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та визначити адміністративний суд до територіальної підсудності якого належить адміністративна справа, відповідно попередньо встановленої предметної юрисдикції.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта ухвала Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.07.2021 року, якою залишено позов без руху докорінно суперечить ухвалі Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.07.2021 року, якою позовну заяви визнано не поданою та повернуто заявникові. ОСОБА_1 вважає, що він правильно звернувся із вказаним позовом до Комунарського районного суду м.Запоріжжя.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги направлена КП «Водоканал» 04.09.2021 року.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу КП «Водоканал» зазначило, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не в повному обсязі усунуті недоліки позовної заяви, а тому ухвала Комунарського районного суду м.Запоріжжя про визнання неподаним та повернення позову є законною та обґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не були виконані вимоги ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2021 року, якою позовна заява була залишена без руху, а саме: 
-конкретизувати зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; 
-визначитися із порядком звернення до суду - в порядку адміністративного чи цивільного судочинства;
-зазначити передбачені ЦПК України підстави звернення з даним позовом саме до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, а не в суд за місцезнаходженням відповідача; 
-надати суду документи, що підтверджують сплату судового збору за дві позовні вимоги, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, і зазначити підстави такого звільнення, або надати суду клопотання про зменшення розміру судового збору/звільнення від його сплати у разі наявності підстав, зазначених у частині першій статті 8 Закону України «Про судовий збір»;
- додати до позовної заяви всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, або належним чином засвідчені їх копії (зокрема, рішення суду від 14.07.2020 року, на яке посилається позивач у своїй позовній заяві), а також зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
-
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке: 
Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 у відповідності до норм статей 175, 177 ЦПК України, залишено без руху, наданий строк для усунення недоліків (а.с.8,9). 

На виконання ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2021 року, ОСОБА_1 23.07.2021 року надав заяву про усунення недоліків разом із копією рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2020 року (а.с.11-15).

У вказані заяві ОСОБА_1 посилаючись на норми статей 1,4,5,19,21,171 КАС, вказав, що спір який виник між ним та відповідачем є публічно – правовим, а тому справа повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що обов`язком Комунарського районного суду м.Запоріжжя є встановити предметну, інстанційну, територіальну підсудність та передати справу до відповідного адміністративного суду, а не перекладати такий обов`язок на позивача. Щодо несплати судового збору, посилався на п.13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», згідно якого судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що під час подачі позовної заяви ним зазначено про зміст позовних вимог, котрі він вважає за потрібне зазначити, розпорядившись своїм правом щодо предмета спору та предмета позову на власний розсуд, тому постановлена ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом, до якого входить виходячи з мети цивільного судочинства – строк виконання рішення суду.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).
Така правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19). 
Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач виклав в ній обставини, якими обґрунтував свої вимоги, зазначив докази, які, на його думку, підтверджують наведені обставин. До позовної заяви позивач надав копію відповідних письмових доказів.
При цьому, в позовній заяві позивач зазначає, що правовідносини у даній справі регулюються Конституцією України, Законом України «Про житлово-комуналні послуги», Законом України « Про захист прав споживачів», Правилами надання послуг з централізованого водопастачання та централізованого водовідведення» та просив визнати дії КП «Водоканал» незаконними в частині ухилення від укладення договору, зобов`язати КП «Водоканал» укласти договір з ОСОБА_1 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та стягнути з КП « Водоканал» на його користь завдану моральну шкоду.
Відповідно до положень частини першої статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у прядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).
З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не на стадії відкриття провадження у справі. Позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, в тому числі через їх неналежну якість, то це може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 мешкає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг має беззаперечне право на отримання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, проте, КП «Водоканал» відмовляється укласти з ним договір про надання таких послуг.
         Тобто, вважає, що його права, як споживача відповідачем порушені.
Преамбула Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
За змістом частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі вимог закону.
Проте, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув залишаючи позовну заяву без руху зазначив, що позивач ОСОБА_1 повинен сплатити судовий збір.
Оскільки зазначені в ухвалі судді недоліки не свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, то вважати їх обґрунтованою підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу не можна.
Таким чином, суд першої інстанції передчасно визнав неподаною та повернув позовну заяву позивачу.
За таких обставин, постановлена ухвала суддіКомунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 липня 2021 року у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384,390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 липня 2021 року у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 23 вересня 2021 року

Головуючий: Г.С. Подліянова

Судді: М.С. Гончар
С.В. Маловічко