Справа № 344/2867/21 
Провадження № 22-ц/4808/1193/21 
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2021 року під головуванням судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1  звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 20.09.2013 вона зареєструвала шлюб з  ОСОБА_2 . У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . 
Зазначила, що дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні. 
Відповідач коштів в достатній мірі на утримання дитини не надає, а їй коштів, необхідних для нормального розвитку дитини, не вистачає. 
Посилаючись на те, що відповідач є працездатним, працює приватним підприємцем і в змозі надавати матеріальну допомогу дочці на її утримання, просила стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2021 року задоволено позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 23 лютого 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено, чи має він дохід, не враховано, що він на даний час не працює, не отримує постійного доходу, частково визнав позов та просив призначити аліменти в розмірі 50% від прожитковою мінімуму на дитину, оскільки він не може сплачувати аліменти в більшій сумі.
Його позицію в рішенні було тільки оголошено та не вказано ніяких доводів, не має будь-якого посилання на норму закону на відношення до його заперечень та позиції.
Суд безпідставно взяв до уваги твердження позивача про нібито його можливість сплачувати аліменти в більшій сумі ніж він просить в позові і при цьому суд першої інстанції призначаючи розмір аліментів вийшов за межі позовних вимог.
Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що він зможе сплачувати аліменти в розмірі 4000 грн не маючи постійного доходу та ухвалив рішення яке він не в змозі виконати.
Позивач сама працює, має постійне місце роботи. Але дана обставина не досліджувалася судом першої інстанції, цю обставину від суду приховала хоча має такий же обов`язок на утримання дитини, а звернувшись з позовом позивач не вказує за які кошти вона утримує неповнолітню дитину.
Окрім того, позивач не надає жодного доказу що неповнолітня дитина, отримує всі належні умови для розвитку.
Також позивачем не надано жодної квитанції, розрахункового документу, який би підтверджував обґрунтованість заявленої суми аліментів, що вона витрачає грошові кошти на дитину, не надано доказів наявності у неповнолітньої доньки особливостей розвитку, хронічних захворювань, що можуть вплинути на обчислення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.
Вказує, що суд першої інстанції без належного обґрунтування позивача щодо необхідної суми аліментів, без підтвердження розміру необхідних витрат, без врахування доходу позивача присудив стягнення з нього аліментів в розмірі 4000 грн., не встановивши при цьому, яку суму він дійсно може сплачувати.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині присудження аліментів в розмірі 4 000 грн та постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 1 109 грн, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 20.09.2013 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами (а.с. 2).
Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 (а.с. 4).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_2 25.08.2005 здійснив державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, а 29.03.2021 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за його рішенням (а.с. 31-32).
Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції зазначив, що пояснення відповідача про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, у батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами, по-друге, відповідач у судовому засіданні підтвердив те, що він сплачує кошти на утримання дитини у більшому розмірі, ніж просить позивач.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував стан здоров`я відповідача, що у нього на утриманні, окрім дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших дітей немає, рівень забезпеченості відповідача, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання дочки не надає, проте має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу.
У зв`язку із об`єктивною потребою дитини сторін у забезпеченні належного матеріального утримання, суд дійшов вірного висновку про задоволення позову і обґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 4 000 грн. щомісячно починаючи з 23.02.2021 до досягнення дитиною повноліття, ураховуючи , що відповідач має можливість надавати позивачу на утримання дитини аліменти у такому розмірі.
При цьому, суд першої інстанції вказав, що принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину суд тлумачить розширено і не обмежує лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховує фінансування витрат такого з батьків, його можливість надавати утримання дитині.
Враховуючи, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів, якими підтверджується його дійсний майновий стан, відсутність у нього заробітку, не приймаються до уваги його посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було встановлено, чи має він дохід, не враховано, що він на даний час не працює, не отримує постійного доходу.
З цих підстав не приймаються до уваги посилання відповідача у апеляційній скарзі на неврахування судом вимог ст. 182 СК України та на неспроможність на даний час сплачувати аліменти в твердій сумі 4 000 грн щомісячно і не є підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який є необхідним для забезпечення дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було досліджено, що позивач працює, має постійне місце роботи, однак не вказує за які кошти вона утримує неповнолітню дитину, оскільки утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Безпідставним є також доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів, що неповнолітня дитина отримує всі належні умови для розвитку що вона витрачає грошові кошти на дитину, та якими підтверджується обґрунтованість заявленої суми аліментів, оскільки присуджений судом розмір аліментів є справедливим та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав неповнолітньої дитини в цій справі
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на нього. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк