СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р.                                                                            Справа № 913/20/21  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя  Мартюхіна Н.О. 
при секретарі Семенові О.Є.,
за участю представників сторін:
від позивача – Зубенко В.М. – на підставі довіреності №96 від 18.01.2021р. ; 
від відповідача - Попов О.І. – на підставі довіреності №5 від 25.01.2021р.,
розглянувши у відритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс”, м. Київ, (вх.№1705 Л/2) на рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 (суддя Лісовицький Є.А., ухвалене в м.Харків, час ухвалення судового рішення – не зазначено, дата складення повного тексту – 20.05.2021р.) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс”, м. Київ,
до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агродвір”, с. Половинкине Старобільського району Луганської області, 
про стягнення 5024044,49грн.

ВСТАНОВИЛА:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрекс” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агродвір” про стягнення штрафу в розмірі 708512,40грн. та збитків в розмірі 4315532,09грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 2069 від 24.07.2020р. в частині недопоставки товару в обумовлені сторонами строки, всього згідно умов договору, відповідачем не було поставлено зерно в кількості 463,08тон, у зв`язку із чим, на підставі пункту 6.2. договору позивачем було нараховано неустойку в розмірі 708512,40грн. 
Крім того, обґрунтовуючи розмір збитків в розмірі 4315532,09грн., позивач посилався на те, що його господарська діяльність полягає у закупівлі соняшнику у постачальників та передачі його ТОВ “Сватівська олія“, за договором про переробку на давальницьких умовах від 21.08.2020р. № 28дв/20, відповідно до умов якого ТОВ “Агрекс“ поставляє для переробки насіння соняшнику, а ТОВ “Сватівська олія“ зобов`язується надати послуги з переробки олійної сировини, яка у вигляді готової продукції (олія соняшникова) реалізується ТОВ “Агрекс“ на експорт іноземним компаніям - покупцям або на внутрішньому ринку.
Серед договорів на закупівлю соняшнику був і договір поставки № 2069 від 24.07.2020р. та Специфікація №1 до нього, укладений з СТОВ “Агродвір“ на поставку 1000,0 тон соняшнику, укладаючи який позивач мав намір отримати від СТОВ “Агродвір“ 1000,0тон насіння соняшнику 2020 року по ціні 10200,00грн. за тону та виробити з соняшнику олію, яку продати за ціною приблизно 775,0-865,0 доларів США за тону.
Узгоджена сторонами договірна ціна за договором поставки № 2069 від 24.07.2020р. була встановлена на рівні 10200,00грн. за 1тону соняшнику, який був дещо нижчий за поточний рівень цін, що склався в період з 24.07.2020р. по 31.07.2020р. - від 12300,00грн. до 12400,00грн. за одну тону соняшнику урожаю 2019 року (який був в наявності та поставлявся безпосередньо в цей період), у зв`язку із тим, що ТОВ “Агрекс“ купував майбутній урожай (осені 2020р.) та надавав значну передоплату в серпні 2020 року з відстрочкою поставки товару, аж до 30.09.2020 року, тобто на 60 календарних днів.
Внаслідок зміни ринкової кон`юнктури цін, з 01 вересня 2020 року почався різкий пропорційний зріст ринкових цін як на соняшник - з 10600,00грн/т в серпні 2020 року до 19 000,00грн/т в листопаді 2020 року, так і на олію соняшникову - з 775,0 доларів США/тону в липні до 1120,0 доларів США/тону в листопаді.
При укладенні контрактів на закупівлю сировини та зовнішньоекономічних контрактів на продаж готової продукції, позивач визначав ціни та розраховував господарські операції виходячи з поточних цін на сировину - соняшнику та відповідну ціну на готову продукцію – олію, проте протиправна відмова відповідача поставити 1000,0тон соняшнику за ціною, яка склалась в липні 2020р. не дала можливості виконання зовнішньоекономічних контрактів та продаж виготовленої з неї олії.
Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач був вимушений придбати аналогічну кількість соняшнику в іншого суб`єкта господарювання (альтернативного постачальника) - Фермерського господарства “Рувіта” за ціною 19550,00грн/т.
Таким чином, сума вищенаведених витрат 4315532,09грн. є реальними збитками - тобто витратами, які позивач здійснив для відновлення свого порушеного права, які полягають у різниці між витратами для закупки соняшнику за цінами, що були встановлені в договорі з відповідачем, та цінами в листопаді 2020 року, за якими позивач вимушений був закупити товар у третіх осіб у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем умов договору поставки № 2069.
Рішенням господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 відмовлено в задоволенні позову.
Відповідні висновки місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу нарахованого на підставі пункту 6.2. договору №2069 від 24.07.2020р., за недопоставку товару у визначені договором строки, з посиланням на положення статей 11, 526, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 174, 193, 216, 217, 218, 219 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 141 Закону України “Про торгово-промислові палати” мотивовані тим, що недопоставка врожаю насіння соняшнику врожаю 2020 року була викликана погодними умовами, а саме посухою, яка відноситься до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), тобто надзвичайних та невідворотних обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (ч. 2 ст. 141 Закону України “Про торгово-промислові палати”), отже підстави для задоволення позовних вимог у відповідній частині відсутні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 4315532,09грн., господарський суд першої інстанції керуючись положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (прострочення постачання соняшника) та завданою шкодою (розміром грошових коштів, витрачених на придбання позивачем соняшника в альтернативного постачальника – Фермерського господарства “Рувіта”, оскільки додані до позовної заяви докази свідчать лише про факт купівлі позивачем насіння соняшника у вказаного постачальника. 
Крім того, позивачем не було наданого жодного доказу на підтвердження викладених ним доводів про те, що він передавав куплений соняшник іншим підприємствам для переробки на олію соняшникову, а останню реалізовував на експорт іноземним компаніям – покупцям та (або) реалізовував на внутрішньому ринку.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрекс” з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю; судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 708512,40грн. нарахованого на підставі пункту 6.2. договору, з тих підстав, що суд першої інстанції на підставі низки хибних висновків дійшов невідповідного обставинам справи висновку про те, що відповідач звільняється від виконання зобов`язань за договором поставки № 2069 від 24.07.2020 року у зв`язку із настанням форс- мажорних обставин, чим порушив умови ст. 607, 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України, п. 3.2, 3.3, 6.12 Регламенту торгово- промислової палати України.
Зокрема, судом було встановлено, що листом від 07.09.2020р. № 79 відповідач просив позивача знизити в договорі поставки № 2069 від 24.07.2020р. за специфікацією № 1 від 24.07.2020р., олійність соняшнику до 44% (з договірної - 46%), посилаючись на те, що у зв`язку з несприятливими погодними умовами 2020 року показник олійності у соняшника нижчий, ніж в минулі роки.
Таким чином, відповідач на 07.09.2020р. не посилався на неможливість виконати договір у зв`язку із обставинами форс-мажор, та був впевнений поставити товар в повному обсязі.
Однак, при оцінці вказаного доказу суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що лист відповідача № 79 від 07.09.2020р. слід розцінювати як повідомлення відповідача для позивача про виникнення обставин форс-мажору за договором поставки № 2069 від 24.07.2020 року.
Крім того, на думку апелянта, місцевим господарським судом було неналежним чином досліджено умови укладеного між сторонами договору, зокрема пункт 7.2. договору, у зв`язку із чим, суд дійшов передчасного висновку про те, що відповідач належним чином повідомив позивача про форс-мажорні обставини, оскільки до 11 серпня 2020 року та в подальшому до позивача не надходило жодного повідомлення відповідача про форс-мажорні обставини, оскільки листи відповідача від 07.09.2020р. №79 та від 30.09.2020р. № 102 не містили повідомлення про форс-мажор, та належне його підтвердження.
Окрім викладеного, апелянт також не погоджується з висновком суду про те, що при укладенні договору поставки №2069 від 24.07.2020р. сторонами не було узгоджено строку для надання Сертифікату Торгово-промислової палати України № 3100-20-1808 від 11.11.2020 року. 
З огляду на те, що за умовами Регламенту торгово- промислової палати України підтвердженням форс-мажору є сертифікат ТПП України, який повинен бути виготовлений на бланку ТПП України, а умовами п. 7.2 договору не передбачено надання як доказу форс-мажорних обставин копії підтвердження (сертифікату) ТПП, апелянт вважає, що суд дійшов передчасного висновку про те, що умовами договору не передбачено надання саме оригіналу Сертифікату Торгово-промислової палати України, що прямо суперечить умовам п. 7.2 Договору, та п. 3.3, 6.12 Регламенту торгово - промислової палати України.
Апелянт також зауважує, що настання обставин форс-мажору за договором не звільняє відповідача від виконання зобов`язання за договором, а тільки відтермінує виконання зобов`язань на 38 (тридцять вісім) календарних днів, якщо брати до уваги копію Сертифікату ТПП України № 3100-20-1808, у зв`язку із тим, що тривалість обставин форс-мажору за договором поставки відповідно до копії Сертифікату ТПП України № 3100-20-1808 менше ніж два місяці, відмова відповідача в поставці товару необґрунтована.
На думку апелянта, суд також дійшов до передчасного висновку про те, що відповідач не міг поставити товар з відстрочкою на 38 календарних днів, оскільки не міг заново посіяти та виростити товар після 07.09.2020р., оскільки сторони не ставили умови п. 7.1 договору щодо відстрочки поставки товару в залежність від можливості відповідача пересіяти посівні площі соняшнику та взагалі від можливості відповідача виростити врожай, про що свідчить зміст тексту п. 7.1 договору.

Окрім викладеного, апелянт також не погоджується з висновком суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 4315532,09грн., з тих підстав, що позивачем не підтверджено розміру збитків, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками.
Апелянт стверджує, що за наявними в матеріалах справи доказами можна зробити висновок, що цільовим призначення соняшнику, який закупав ТОВ “Агрекс“, було виробництво жирів - олії соняшникової, та що соняшник передається для переробки іншим особам. 
Позивач під час підготовчого судового засідання, яке відбулося 09.04.2021р. просив суд долучити до матеріалів справи: договір переробки олійної сировини на давальницьких умовах № 28дв/20 від 21.08.2020р. між ТОВ “Агрекс“ та ТОВ “Сватівська олія“ (переробник) та завірену копію контракту Р 572322/2013732 від 06.08.2020р. укладеного між ТОВ “Агрекс“ (постачальник) та Glencore Agriculture B.V. на поставку олії соняшникової.
Проте, господарським судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено апелянту в долученні зазначених доказів, чим порушено принцип рівності та забезпечення балансу інтересів учасників справи.
У зв`язку із вказаним обставинами, апелянтом заявлено відповідне клопотання про долучення зазначених документів в якості додаткових доказів у справі до суду апеляційної інстанції.
Апелянт зауважує, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та реальними збитками позивач підтверджується порушенням положень наведеного вище договору та протиправною не поставкою відповідачем позивачу відповідного обсягу соняшнику, а також відсутністю у зв`язку з цим у позивача об`єктивної можливості отримати потрібний соняшник в листопаді 2020 року із будь-яких інших джерел за ціною, що склалася в серпні 2020 року, яка б дозволяла понести витрати та отримати дохід від відповідних господарських операцій в очікуваному розмірі.
Наявність реальних збитків апелянт обґрунтовує не відсутністю прибутку (вигоди) від закупівлі і подальшого перепродажу насіння соняшнику як такого, а самою необхідністю закупляти насіння соняшнику у третіх осіб у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, та необхідністю позивача виконувати свої інші зобов`язання та вести економічну діяльність. Апелянт стверджує, що розмір його збитків в повній мірі підтверджується наявними у справі доказами, в тому числі платіжними дорученнями, видатковими накладними, договорами поставки з альтернативними контрагентами, перепискою між сторонами по справі, які були в розпорядженні суду під час укладення договору.

Окрім викладеного, апелянт також наголошує, що господарським судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №910/17533/19, від 24.10.2019р. у справі №904/3315/18, що є порушенням частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія розглянувши подане апелянтом клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах № 28дв/20 від 21.08.2020р. укладеного між ТОВ “Агрекс“ та ТОВ “Сватівська олія“ (переробник) та копії контракту Р572322/2013732 від 06.08.2020р. укладеного між ТОВ “Агрекс» (постачальник) та Glencore Agriculture B.V. на поставку олії соняшникової, зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаюся судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Колегія суддів зазначає, що апеляційним господарським судом в силу приписів Господарського процесуального кодексу України переглядаються виключно ті обставини, які були предметом розгляду місцевого господарського суду, у зв`язку із чим, надані апелянтом документи не розглядаються та не приймаються судом в якості додаткових доказів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс” на рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21; встановлено відповідачу у справі строк до 30.06.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 14.07.2021р. 
16.06.2021р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс” - Зубенко В.М. подано до апеляційного господарського суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, а саме: EasyCon (вх.6983).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.06.2021р. задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс” - Зубенко В.М. про участь в судовому засіданні по справі №913/20/21, призначеному на "14" липня 2021р. об 11:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву; ухвалено провести судове засідання у справі №913/20/21, призначене на "14" липня 2021р. об 11:30 год.,  за участю Зубенко В.М. - представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс” в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

25.06.2021р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№7323), в кому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс”, рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 залишити без змін.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021р., у зв`язку із відпусткою судді Бородіної Л.І., для розгляду справи №913/20/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.07.2021р. представника апелянта пітримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що сторони з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, 24.07.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрекс” (надалі – покупець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю “Агродвір” (надалі – постачальник) було укладено договір поставки № 2069 (надалі – договір поставки т.1 а.с.15-21), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець – прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року, іменовані надалі товар, на умовах цього договору (пункт 1.1. договору поставки).
Кількість товару, що має бути поставлена постачальником покупцю за цим договором обумовлюється сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору та має бути укладена між сторонами одночасно з укладанням цього договору. Допускається постачання товару рівновеликими партіями. Товар за цим договором має бути поставлений постачальником покупцю у строки, визначені у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (пункт 2.1. договору поставки). 
В пункті 3.1. договору поставки сторони домовились, що поставка товару за цим договором здійснюється постачальником на умовах визначення ціни товару безпосередньо при укладенні цього договору. Ціна однієї тони товару обумовлюється в Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною цього договору. 
Згідно пункту 3.2. договору поставки, форма оплати – безготівковий розрахунок.
За умовами пункту 3.3. договору поставки порядок оплати товару обумовлюється сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. 
Загальна сума договору визначається у специфікаціях до цього договору, які після підписання представниками сторін та скріплення їх печатками складають невід`ємну частину цього договору (пункту 3.4. договору поставки).
У відповідності до пункту 4.1. договору поставки, товар поставляється покупцеві на умовах “ІНКОТЕРМС - 2010”, зазначених специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. 
Термін поставки товару обумовлюється сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (пункт 4.2. договору поставки).
Датою поставки товару (частини товару) покупцеві вважається день фактичного прийняття товару покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у відповідних документах на товар (його частину) – товарно-транспортній накладній, розрахунку вартості товару за показниками якості, та видатковій накладній. При цьому повноваження особи, відповідальної за прийняття товару, посвідчуються довіреністю на отримання матеріальних цінностей (пункт 4.3. договору поставки).
У відповідності до пункту 8.2. договору цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 серпня 2021 р., але в будь-якому випадку до остаточного його виконання сторонами. 

Згідно специфікації № 1 від 24.07.2020р. до договору поставки № 2069 від 24.07.2020, постачальник взяв на себе зобов`язання поставити 1000,00 тон (+/- 10% на вибір покупця) насіння соняшника врожаю 2020 року, за ціною 10200,00 грн. за 1 тону, на загальну суму 10200000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% 1700000,00 грн, в строк до 30 вересня 2020 року, а покупець зобов`язаний був оплатити поставлений товар на умовах: попередня оплата 50% вартості товару – 5100000,00 грн.; остаточні розрахунки протягом 5-ти банківських днів з дати поставки товару в повному обсязі, але не раніше реєстрації податкових накладних на товар (т.1 а.с.22).
Матеріали справи свідчать про те, що покупець перерахував постачальнику передплату за насіння соняшнику згідно договору № 2069 від 24.07.2020р. та специфікації № 1 на загальну суму 5100000,00грн., що підтверджується доданими до позовної заяви копіями платіжних доручень від 03.08.2020р. № 7625 на суму 2550000,00грн. в т.ч. ПДВ 425000,00грн., від 05.08.2020р. № 7639 на суму 2550000,00 грн. в т.ч. ПДВ 425000,00 грн. (т.1 а.с.24-25)
Відповідно до умов договору та специфікації № 1 від 24.04.2020р., постачальником було поставлено покупцю насіння соняшнику в кількості 536,92 т на суму 5308605,05 грн., в т.ч. ПДВ 884767,51 грн., що підтверджується видатковою накладною № 32 від 30.09.2020р. (т.1 а.с.29)

07.09.2020р. постачальником було направлено на адресу покупця лист № 79, в якому просив знизити в договорі поставки № 2069 від 24.07.2020р., специфікація № 1 від 24.07.2020р., олійність соняшнику до 44%, посилаючись на те, що у зв`язку з несприятливими погодними умовами 2020 року показник олійності у соняшника нижчий, чім в минулі роки (т.1 а.с.132). 
У відповідь на зазначений лист, 22.09.2020р. покупцем було повідомлено про неможливість зміни ціни реалізації своєї продукції з огляду на можливість настання негативних наслідків у вигляді значних збитків для підприємства (т.1 а.с.133).
30.09.2020р., тобто в останній день строку поставки, постачальник листом за вих. №102 повідомив покупця про те, що не може виконати зобов`язання за договором поставки № 2069 від 24.07.2020р. та не зможе поставити насіння соняшника у кількості 1000 тон через відсутність такої кількості продукції на складі, з огляду на несприятливі погодні умови, що склалися в цьому агросезоні, у зв`язку з чим підприємство не отримало запланований врожай. Крім того, постачальник повідомив покупця, що 30.09.2020р. СТОВ “Агродвір” відвантажило йому останню наявну продукцію (т.1 а.с.61).

Як зазначав в позовній заяві позивач, станом на 30.09.2020р. постачальник в порушення вимог договору поставки та специфікації № 1 не поставив покупцю насіння соняшнику у кількості 463,08 тон за ціною 10200,00грн., в т. ч. ПДВ, загальною вартістю 4723416,00грн., в т.ч. ПДВ. 
У зв`язку із вказаними обставинами, 02.10.2020р. покупець листом № 1-477 направив відповідачу вимогу за договором поставки № 2069 від 24.07.2020р. та просив негайно здійснити поставку насіння соняшника на суму 4723416,00грн. в кількості 463,08 тон на умовах, передбачених специфікацією № 1 від 24.07.2020р. до договору поставки № 2069 від 24.07.2020р., а також в строк до 07.10.2020р. сплатити штраф за несвоєчасну поставку товару в сумі 236170,80грн. (т.1 а.с.55-56).
Крім того, 22.10.2020р. покупець листом № 1-520 направив постачальнику вимогу за договором поставки № 2069 від 24.07.2020р. та просив негайно здійснити поставку насіння соняшника на суму 5743416,00грн. в кількості 563,08 тон на умовах передбачених специфікацією № 1 від 24.07.2020р. до договору поставки № 2069 від 24.07.2020р. та в строк до 27.10.2020р. сплатити штраф за несвоєчасну поставку товару в сумі 861512,40грн. (т.1 а.с.57-58).
У відповідь на вказану вимогу, 18.11.2020р. постачальником було надіслано на адресу покупця копію сертифікату Торгово-промислової палати України № 3100-20-1808 від 11.11.2020р. вих. № 1522/05-4 від 11.11.2020р., в якому Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): виняткові погодні умови, зокрема: відсутність опадів, посуха, низька вологість повітря в період липень-вересень 2020 року на території Новопсковського району Луганської області, які унеможливили виконання відповідачем свого обов`язку за договором поставки № 2069 від 24.07.2020р. в строк до 30.09.2020; період дії форс-мажорних обставин з 01 серпня 2020 року по 07 вересня 2020 року (т.1 а.с.59-60).
19.11.2020р. покупцем направлено на адресу постачальника лист № 1-598, в якому зазначав, що ТОВ “Агрекс” вважає, що обставини форс-мажору постачальником не підтверджено належним чином, а саме в порушення п. 7.2. договору постачальник не повідомив ТОВ “Агрекс” про настання обставин форс-мажору протягом 10 календарних днів з моменту його настання, тобто в строк до 11.08.2020 та не надав оригіналу Сертифікату ТПП України. 
Крім того, покупець зазначав, що не вважає виняткові погодні умови, зокрема: відсутність опадів, посуха, низька вологість повітря на території Новопсковського району Луганської області форс-мажорною обставиною, яка унеможливила виконання СТОВ “Агродвір” зобов`язань поставки насіння соняшнику врожаю 2020 року за договором поставки № 2069 від 24.07.2020р. Також зазначав, що укладений між сторонами договір поставки не містить жодних застережень щодо того, що товар за договором поставки № 2069 повинен бути вирощений виключно на полях СТОВ “Агродвір”, на ринку у вільному доступі наявне насіння соняшнику врожаю 2020 року, яке постачальник - СТОВ “Агродвір” може купити та поставити ТОВ “Агрекс” на умовах визначених договором поставки № 2069р.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що господарська діяльність полягає у закупівлі соняшнику у постачальників та передачі його ТОВ “Сватівська олія“, за договором про переробку на давальницьких умовах від 21.08.2020р. № 28дв/20 відповідно до умов якого ТОВ “Агрекс“ поставляє для переробки насіння соняшнику, а ТОВ “Сватівська олія“ зобов`язується надати послуги з переробки олійної сировини, яка у вигляді готової продукції (олія соняшникова) реалізується ТОВ “Агрекс“ на експорт іноземним компаніям - покупцям або на внутрішньому ринку.
Серед договорів на закупівлю соняшнику був і договір поставки № 2069 від 24.07.2020р. та Специфікація №1 до нього, укладений з СТОВ “Агродвір“ на поставку 1000,0 тон соняшнику, укладаючи який позивач мав намір отримати від СТОВ “Агродвір“ 1000,0 тон насіння соняшнику 2020 року по ціні 10200,00грн. за тону та виробити з соняшнику олію, яку продати за ціною приблизно 775,0 -865,0 доларів США за тону.
Внаслідок зміни ринкової кон`юнктури цін, з 01 вересня 2020 року почався різкий пропорційний зріст ринкових цін як на соняшник - з 10600,00грн/т в серпні 2020 року до 19000,00грн/т в листопаді 2020 року, так і на олію соняшникову - з 775,0 доларів США/тону в липні до 1120,0 доларів США/тону в листопаді.
При укладенні контрактів на закупівлю сировини та зовнішньоекономічних контрактів на продаж готової продукції, позивач визначав ціни та розраховував господарські операції виходячи з поточних цін на сировину - соняшнику та відповідну ціну на готову продукцію – олію, проте протиправна відмова відповідача поставити 1000,0тон соняшнику за ціною, яка склалась в липні 2020р. не дала можливості виконання зовнішньоекономічних контрактів та продаж виготовленої з неї олії.
Проте, внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач був вимушений придбати аналогічну кількість соняшнику в іншого суб`єкта господарювання (альтернативного постачальника) - Фермерського господарства “Рувіта” за ціною 19 550,00 грн./тона, на загальну суму 4315532,09грн.
Таким чином, сума вищенаведених витрат 4315532,09грн. є реальними збитками, тобто витратами, які позивач здійснив для відновлення свого порушеного права, які полягають у різниці між витратами для закупки соняшнику за цінами, що були встановлені в договорі з відповідачем, та цінами в листопаді 2020 року, за якими позивач вимушений був закупити товар у третіх осіб у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем умов договору поставки № 2069.
Окрім збитків понесених внаслідок порушення відповідачем умов договору, Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрекс” також було заявлено до стягнення з відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агродвір” штраф на підставі пункту 6.2. договору поставки в розмірі 708512,40грн. 
Рішенням господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у даній справі в позові відмовлено повністю, з підстав викладених вище (т.2 а.с.27-33). 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.

Предметом позову у дані справі є вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, спричинених, за твердженням позивача, внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки соняшника в частині недопоставки товару в обумовлені сторонами строки, а також вимога про стягнення штрафу в сумі 708512,40грн. на підставі пункту 6.2. договору 

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Колегія суддів зазначає, що різновидом договору купівлі-продажу є форвардний контракт, яким є договір №2069 поставки від 24.07.2020р. 
Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.
Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пунктів 3 та 4 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.
Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з частиною 1 статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
За приписами частини 2 статті 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
У відповідності до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з частиною 4 статті 219 Господарського кодексу України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
В даному випадку, в розділі 7 укладеного договору поставки сторони визначили, що такими обставинами є обставини непереборної сили: пожежі, повені та інші стихійні лиха. 
В пункті 7.1. договору сторони погодили, що при настанні обставин непереборної сили, що перешкоджають повному або частковому виконанню будь-якою зі сторін зобов`язань за цим договором, а саме: пожеж, повеней, інших стихійних лих, що не залежать від волі сторін, термін виконання зобов`язань стороною за цим договором, що зазнала впливу таких обставин, відсувається відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.
За умовами пункту 7.2. договору сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана повідомити іншій стороні протягом 10 календарних днів з моменту виникнення таких обставин. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх тривалості будуть слугувати підтвердження Торгово-промислової палати України. В іншому випадку форс-мажорні обставини вважаються непідтвердженими.
У відповідності до частини 2 статті 141 Закону України “Про торгово-промислові палати” форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Матеріали справи свідчать про те, що 07.09.2020р. СТОВ “Агродвір” було створено комісію для обстеження посівів соняшника, якою було встановлено незадовільний стан посівів, що було спричинено складними погодними умовами. За результатами обстеження було складено Акт обстеження посівів від 07.09.2020. Згідно вказаного Акту, недобір врожаю у 2020 році був викликаний такими факторами: рання холодна затяжна весна; пошкодження посівів ураганом та градом 30.05.2020 (град посилив зрідження посівів і загальмував розвиток та зріст рослин); дефіцит ґрунтової та повітряної вологи у липні, серпні, вересні; надмірно високі температури під час цвітіння і наливу соняшнику (т.1 а.с.131).
07.09.2020р. відповідачем було направлено на адресу позивача лист № 79, в якому просив знизити у договорі поставки № 2069 від 24.07.2020р., специфікація № 1 від 24.07.2020р., олійність соняшнику до 44%, посилаючись на те, що у зв`язку з несприятливими погодними умовами 2020року показник олійності у соняшника нижчий, чім в минулі роки (т.1 а.с.132). 
У відповідь на зазначений лист, 22.09.2020р. позивачем було повідомлено про неможливість зміни ціни реалізації своєї продукції з огляду на можливість настання негативних наслідків у вигляді значних збитків для підприємства (т.1 а.с.133).
30.09.2020р., тобто в останній день строку поставки, відповідачем листом за вих. № 102 повідомлено позивача про неможливість виконання зобов`язання за договором поставки № 2069 від 24.07.2020р. та неможливість поставити насіння соняшника у кількості 1000 тон через відсутність такої кількості продукції на складі, з огляду на несприятливі погодні умови, що склалися в цьому агросезоні, у зв`язку з чим підприємство не отримало запланований врожай. Крім того, відповідач повідомив позивача, що 30.09.2020р. СТОВ “Агродвір” відвантажило йому останню наявну продукцію (т.1 а.с.61).
Отже, недопоставка врожаю насіння соняшнику врожаю 2020р. була викликана погодними умовами, а саме посухою.
Посуха відноситься до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), тобто надзвичайних та невідворотних обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (ч. 2 ст. 141 Закону України “Про торгово-промислові палати”).

Зі змісту пункту 7.2. договору вбачається, що в разі настання форс-мажорних обставин, сторона зобов`язана повідомити про це іншу стороні протягом 10 календарних днів с моменту виникнення таких обставин. 
Про незадовільний стан посівів, викликаний погодними умовами, зокрема посухою, тобто форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) відповідачу стало відомо 07.09.2020р. під час обстеження комісією СТОВ “Агродвір”. Втім, визначити можливий недобір врожаю, його обсяг, можливо лише після його збору, тому повідомляти позивача про форс-мажорні обставини на даному етапі вирощування насіння соняшнику було передчасним. 
Станом на 30.09.2020р. відповідач відвантажив позивачу насіння соняшнику у кількості 536,92 тон на суму 5308605,05грн, що підтверджується видатковою накладною від 30.09.2020р. № 32. Як вбачається з листа СТОВ “Агродвір” від 30.09.2020р. вих. № 102, відповідач відвантажив останню наявну у нього на складі продукцію (т.1 а.с. 29, 61). Викликано це було тим, що підприємство не отримало запланований врожай через несприятливі погодні умови.
Тобто, саме 30.09.2020р. відповідачу стало відомо, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами, зокрема посухою, він не зможе виконати умови договору поставки від 24.07.2020р. № 2069 в повному обсязі, про що він, враховуючи положення пункту 7.2. договору, повідомив позивача листом від 30.09.2020р. вих. № 102.
Таким чином, відповідачем були вжиті всі необхідні заходи для своєчасного повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.
Разом з тим, сторони в договорі визначили, що належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх тривалості слугуватиме підтвердження Торгово-промислової палати України. В іншому випадку форс-мажорні обставини вважаються непідтвердженими (пункт 7.2. договору поставки). 
При цьому, строків на надання доказів на підтвердження вказаних обставин сторони в договорі не визначили. 
Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 14 Закону України “Про торгово-промислові палати” Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. 
За приписами частини 1 статті 141 Закону України “Про торгово-промислові палати” Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. 
На виконання вимог пункту 7.2. договору поставки, відповідач звернувся до Торгово-промислової палати України з метою отримання відповідного Сертифікату.
Сертифікатом Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 33100-20-1808 від 11.11.2020р., вих. № 1522/05-4 від 11.11.2020р., Торгово-промислова палата України (надалі –ТПП України) засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): виняткові погодні умови, зокрема: відсутність опадів, посуха, низька вологість повітря в період липень-вересень 2020 року на території Новопсковського району Луганської області, які унеможливили виконання договору поставки 2069 від 24.07.2020р. в зазначений термін (до 30.09.2020р.). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01 серпня 2020 року по 07 вересня 2020 року (т.1 а.с.142).
Під час розгляду справи місцевим господарським судом було встановлено, що відповідач, після отримання вказаного Сертифікату - 18.11.2020р., в той же день направив його копію електронною поштою позивачу. Крім того, відповідачем було направлено на адресу позивача нотаріально посвідчену копію Сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 33100-20-1808 від 11.11.2020, вих. № 1522/05-4 від 11.11.2020р. звичайною поштою.
Факт отримання копії зазначеного Сертифікату на свою електронну пошту 18.11.2020р. не заперечується позивачем, про що зазначено в позовній заяві. 
Разом з тим, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи позивач наголошує, що період форс-мажорних обставин встановлено з 01.08.2020р. по 07.09.2020р., тобто 38 календарних днів, отже з огляду на положення пункту 7.1. договору, настання обставин форс-мажору не звільняє відповідача від виконання зобов`язання за договором, а тільки відтерміновує строк виконання зобов`язань на 38 календарних днів. 
В той же час, апелянт вважає, що обставини форс-мажору не заявлені та не підтверджені відповідачем належним чином, а саме в порушення пункту 7.2. договору поставки відповідач не повідомив позивача про настання обставин форс-мажору протягом 10 календарних днів з моменту його настання, тобто у строк до 11.08.2020р., та не надав оригінал сертифікату ТПП України. 
Також, апелянт посилається на те, що договір поставки не містить жодних застережень, що товар повинен бути вирощений виключно на полях відповідача, на ринку у вільному доступі наявне насіння соняшнику врожаю 2020 року, яке відповідач міг придбати та поставити позивачу на умовах, визначених договором поставки.
Судова колегія не погоджується з вищевказаними доводами апелянта, виходячи з наступного.
В договорі поставки сторони не зазначили, що належним доказом форс-мажорних обставин є надання саме оригіналу Сертифікату про форс-мажорні обставини.
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що за умовами пункту 8.6. договору поставки, постачальник шляхом підписання цього договору підтверджує наступні обставини:
- Постачальник є сільськогосподарським підприємством-виробником товару у розумінні п. 14.1.235 Податкового кодексу України, який здійснює його перше постачання покупцю.
- Увесь обсяг товару, що визначений цим договором, було вироблено (вирощено) особисто постачальником як сільськогосподарським підприємством-виробником.
У відповідності до пункту 8.7. договору поставки, покупець вправі призупинити будь-які оплати/платежі на користь постачальника як за цим договором поставки, а так само будь-яким іншим триваючим договором з постачальником, у разі:
1) отримання покупцем будь-якої негативної інформації щодо:
а) постачальника та/або суб`єктів господарювання по ланцюгу поставки, аж до виробника товару, що є предметом цього договору та/або 
б) осіб, які пов`язані з постачальником відносинами контролю у розумінні ст. 1 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, враховуючи суб`єктів господарювання, де один або декілька з них, здійснюють контроль над іншими.
2) Порушення постачальником гарантій, які визначено в п. 8.6. цього договору. 
З наведеного вбачається, що за умовами договору врожай насіння соняшнику 2020 року повинен бути вирощений виключно постачальником особисто, тобто СТОВ “Агродвір”, як сільськогосподарським підприємством-виробником. 
При складані договору поставки сторони виключили можливість поставити позивачу насіння соняшнику врожаю 2020 року, вирощеного іншим виробником, в іншому випадку у відповідача виникає ризик не отримання від позивача оплати за поставлений товар. Враховуючи викладене, СТОВ “Агродвір” не могло закупити аналогічний товар у інших виробників та поставити його позивачу.

Щодо обставин відтермінування строку поставки товару на 38 днів, у разі настання обставин форс-мажору, суд зазначає наступне.
Вирощування соняшника здійснюється за певною технологією і позивач не мав можливості посадити, виростити та зібрати врожай насіння соняшнику 2020 року аби поставити його позивачу на виконання умов договору поставки, навіть з урахуванням відкладення кінцевого строку поставки (30.08.2021р.) на 38 днів.
В пункті 6.1. договору поставки сторони погодили, що за неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Згідно пункту 6.2. договору у разі несвоєчасної постави або не поставки товару, або його частини, постачальник сплачує штраф в розмірі 5% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) товару і, крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки. В разі несвоєчасної поставки або не поставки товару, або його частини, на строк понад 10 (десять) календарних днів постачальник також додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару або його частини. 
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що останнім в порушення умов договору поставки та Специфікації № 1 не поставив позивачу насіння соняшнику у кількості 463,08 тон загальною вартістю 4723416,00грн., у зв`язку з чим позивачем, на підставі п. 6.2. договору, нараховано та заявлено до стягнення штраф в сумі 708512,40грн.
Разом з тим, з огляду на те, що виконання зобов`язання за договором поставки виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили (форс-мажорних обставин), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 708512,40грн., передбаченого п. 6.2. договору, 

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 4315532,09грн., судова колегія зазначає наступне.
За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Склад та розмір відшкодування збитків визначено положеннями статті 225 Господарського кодексу України, відповідно до якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
З огляду на зазначені положення чинного законодавства відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Протиправною поведінкою у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (статті 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що при зверненні до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що його господарська діяльність полягає у закупівлі соняшнику у постачальників та передачі його ТОВ “Сватівська олія“, за договором про переробку на давальницьких умовах від 21.08.2020р. № 28дв/20 відповідно до умов якого ТОВ “Агрекс“ поставляє для переробки насіння соняшнику, а ТОВ “Сватівська олія“ зобов`язується надати послуги з переробки олійної сировини, яка у вигляді готової продукції (олія соняшникова) реалізується ТОВ “Агрекс“ на експорт іноземним компаніям - покупцям або на внутрішньому ринку.
Серед договорів на закупівлю соняшнику був і договір поставки № 2069 від 24.07.2020р. та Специфікація №1 до нього, укладений з СТОВ “Агродвір“ на поставку 1000,0тон соняшнику, укладаючи який позивач мав намір отримати від СТОВ “Агродвір“ 1000,0тон насіння соняшнику 2020 року по ціні 10200,00грн. за тону та виробити з соняшнику олію, яку продати за ціною приблизно 775,0 -865,0 доларів США за тону.
Внаслідок зміни ринкової кон`юнктури цін, з 01 вересня 2020 року почався різкий пропорційний зріст ринкових цін як на соняшник - з 10600,00грн/т в серпні 2020 року до 19 000,00грн/т в листопаді 2020 року, так і на олію соняшникову - з 775,0 доларів США/тону в липні до 1120,0 доларів США/тону в листопаді.
При укладенні контрактів на закупівлю сировини та зовнішньоекономічних контрактів на продаж готової продукції, позивач визначав ціни та розраховував господарські операції виходячи з поточних цін на сировину - соняшнику та відповідну ціну на готову продукцію – олію, проте протиправна відмова відповідача поставити 1000,0тон соняшнику за ціною, яка склалась в липні 2020р. не дала можливості виконання зовнішньоекономічних контрактів та продаж виготовленої з неї олії.
Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач був вимушений придбати аналогічну кількість соняшнику в іншого суб`єкта господарювання (альтернативного постачальника) - Фермерського господарства “Рувіта” за ціною 19550,00грн/т.
Таким чином, сума вищенаведених витрат 4315532,09грн. є реальними збитками - тобто витратами, які позивач здійснив для відновлення свого порушеного права, які полягають у різниці між витратами для закупки соняшнику за цінами, що були встановлені в договорі з відповідачем, та цінами в листопаді 2020 року, за якими позивач вимушений був закупити товар у третіх осіб у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем умов договору поставки № 2069.

Проте, на думку колегія суддів, в даному випадку позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (прострочення постачання соняшника) та завданою шкодою (розміром грошових коштів, витрачених на придбання позивачем соняшника у іншого постачальника – Фермерського господарства “Рувіта”, оскільки не подано до суду жодного доказу на підтвердження викладених ним доводів про те, що він передавав куплений соняшник іншим підприємствам для переробки на олію соняшникову, а останню реалізовував на експорт іноземним компаніям – покупцям та (або) реалізовував на внутрішньому ринку.
Подані позивачем докази – договір поставки від 03.09.2020р. № 2046, укладений між ним та Фермерським господарством “Рувіта”, а також видаткові накладні свідчать лише про факт купівлі позивачем насіння соняшника у вказаного постачальника. 

Окрім викладеного, судова колегія звертає увагу на те, що умовами договору поставки від 24.07.2020р. № 2069, сторонами було погоджено строк поставки зерна включно до 30 вересня 2020 року, проте, позивачем не обґрунтовано підстав закупівлі соняшнику у іншого постачальника за договором поставки від 03.09.2020р. № 2046, в той час коли зобов`язання за договором ще не припинилось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем жодним чином не було обґрунтовано необхідність укладення зазначеного вище договору поставки від 03.09.2020р. № 2046 саме внаслідок непостачання аналогічного товару з боку відповідача за договором поставки від 24.07.2020р. № 2069.
Отже, за наведених обставин, придбання позивачем соняшника за договором від 03.09.2020р. № 2046, не можуть вважатись реальними збитками понесеними позивачем, внаслідок порушення зобов`язання відповідачем.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статі 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Отже, суб`єкт господарювання при здійсненні підприємницької діяльності має враховувати ризики, які з нею пов`язані, у тому числі у випадку невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань.
Отже, самий по собі факт невиконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки товару не може автоматично викликати понесення збитків у покупця, натомість це може бути підставою для застосування штрафних санкцій.
Враховуючи вищенаведене, що позивачем не доведено невідворотності понесення збитків в сумі 4315532,09грн., а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність всіх елементів складу цивільного правопорушення в частині розміру понесених збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, у зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідач на користь позивача збитків у загальній сумі 4315532,09грн. відсутні.

Щодо доводів апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, яке полягає у відхиленні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах № 28дв/20 від 21.08.2020 року між ТОВ «Агрекс» та ТОВ “Сватівська олія“ (переробник) та завіреної копії контракту Р 572322/2013732 від 06.08.2020р. укладеного між ТОВ “Агрекс“ (постачальник) та Glencore Agriculture B.V. на поставку олії соняшникової, судова колегія зазначає наступне.
Так, питання щодо відмови у прийнятті зазначених документів, в якості додаткових доказів у даній справі, було вирішено місцевим господарським судом в судовому засіданні, яке відбулось 09.04.2021р., про що поставлено відповідну ухвалу (т.1 а.с.223-224).
Вказана ухвала набрала законної сили, та не була оскаржена апелянтом у відповідності до частини 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо надання правової оцінки зазначеному процесуальному документу.

Щодо посилань апелянта на судову практику, а саме на постанови Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №910/17533/19, від 24.10.2019р. у справі №904/3315/18, колегія суддів зазначає наступне.
Так, частина 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України  вказує на те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Разом із тим суддівський розсуд - необхідна складова незалежності суду. Знаходячись поза межами прецедентної судової системи, суд проявляє свій розсуд у тому, що вирішує спір, ґрунтуючись виключно на статутному праві, самостійно даючи йому тлумачення, виходячи зі змісту, значення конкретного закону, галузі права і законодавства в цілому у рамках індивідуальних особливостей обставин конкретної справи, що розглядається.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що в силу приписів частини 4  статті 236 Господарського процесуального кодексу України  суди при посиланні на правові висновки мають враховувати індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретних доказів з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права.
Проте, судові рішення, на які посилається апелянт, прийнято за наслідком розгляду спорів з підстав не аналогічних даному, при наявності різних фактичних обставин, та обґрунтування їх іншими доказами, отже підстави для врахування позиції, наведених у вказаних апелянтом справах - відсутні.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрекс” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 11.05.2021р. у справі №913/20/21 залишити без змін.
Повний текст постанови складено  16 липня 2021р. 

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна