КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/10117/2021                    
                                                     
            П О С Т А Н О В А
 
                                     І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021року                                                              місто Київ
                                                                                      справа № 369/16414/19                               
                              
Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                                      суддів: Пікуль А.А., Невідомої Т.О.
 
розглянув у порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-
 
                   В С Т А Н О В И В:
В грудні 2019 року позивач звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь величину втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 14756,10 грн. та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1700 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 01 червня 2019 року о 14:56 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hyundai Grandeur», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Молодіжній, 3 в місті Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, при виїзді з прибудинкової території, під час руху заднім ходом не переконався в безпечності здійснення маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та скоїв наїзд на припаркований водієм ОСОБА_2 автомобіль марки «AudiQ3», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вказувала, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «Hyundai Grandeur», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу №АМ 8072106 та в подальшому страхова здійснила їй виплату страхового відшкодування.
Зазначала, що згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ №510/09-19 від 10 вересня 2019 року величина втрати товарної вартості автомобіля «Audi Q3», д.н.з. НОМЕР_2 становить 14756,10 грн.
Посилалася на те, що оскільки страхова компанія не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості автомобіля, а тому відповідач повинен відшкодувати втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 14756,10 грн. та  витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1700,00 грн. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнутоз  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 величину втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 14756,10 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 1700 грн. та судовийзбіру розмірі 768,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції всупереч ст.ст.83, 127 ЦПК України не було постановлено ухвалу про поновлення (про відмову у поновленні) процесуального строку для подання доказів, та як наслідок повністю залишено поза увагою його документально доведену позицію щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог ОСОБА_2 .
Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в день вчинення ДТП - 01 червня 2019 року на місце події відразу прибув аварійний комісар страхової компанії ОСОБА_3 , який зафіксував наявні пошкодження транспортних засобів учасників ДТП та 05 липня 2019 року склав Аварійний сертифікат №0102-АС «Про оцінку вартості збитку, завданого власнику КТЗ».
Зазначав, що в подальшому, на підставі зазначеного Аварійного сертифікату була у повному обсязі здійснена страхова виплата на користь ОСОБА_2 .
Посилався на те, що Аварійний сертифікат № 102-АС від 05 липня 2019 року містив розділ стосовно визначення величини втрати товарної вартості КТЗ, у якому докладно наводилось про відсутність підстав для розрахунку та виплати суми втрати товарної вартості відповідно до приписів п.п.«ж» п.8.6.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ», оскільки КТЗ (легковий автомобіль марки AUDI, модель Q3, державний номер НОМЕР_2 ) раніше був аварійно пошкоджений.
Вважає, що експертний висновок СОД ТОВ «Клевер експерт» (оцінювач ОСОБА_4) №510/09-19 від 10 вересня 2019 року, на який посилається ОСОБА_2 , фактично був складений пізніше експертного висновку страхової компанії та містить хибну інформацію щодо втрати товарної вартості її КТЗ внаслідок пошкодження у ДТП від 01 червня 2019 року.
24 червня 2021 року представника позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін. 
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2019 року о 14:56 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hyundai Grandeur», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Молодіжній, 3 в місті Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, при виїзді з прибудинкової території, під час руху заднім ходом не переконався в безпечності здійснення маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та скоїв наїзд на припаркований водієм ОСОБА_2 автомобіль марки «AudiQ3», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Автомобіль «AudiQ3», д.н.з. НОМЕР_2 згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності            ОСОБА_2 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «HyundaiGrandeur», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу №АМ 8072106.
Як зазначала у позовній заяві позивач, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснило їй виплату страхового відшкодування.
Разом з тим, з метою визначення дійсного розміру вартості матеріального збитку, завданого її автомобілю, позивач звернулася до СОД ТОВ «Клевер Експерт» (оцінювач ОСОБА_4 ).
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяноговласнику КТЗ №510/09-19 від 10 вересня 2019року, складеного оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_4 :
вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi Q3», д.н.з. НОМЕР_2 становить 29512,20 грн.;
вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 14756,10 грн.;
ринкова вартість у урахуванням ПДВ до моменту ДТП становить 868427,67 грн.;
величина втрати товарної вартості автомобіля становить 14756,10 грн.
За проведення оцінки позивач оплатила 1700,00 грн., що підтверджується квитанцією від 08 жовтня 2019 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що оскільки страхова компанія не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості автомобіля, а тому відповідач повинен відшкодувати втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 14756,10 грн. 
Заперечуючи проти позову 19 березня 2021 року відповідач подав до суду першої інстанції клопотання про подання доказів з відповідними доказами та заяву про поновлення процесуального строку, в якій просив визнати поважними причини пропуску процесуального строку для подання ним доказів у справі, поновити йому строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи письмові документи. В заяві вказував на те, що окремі письмові докази були ним отримані вже після спливу процесуального строку, передбаченого для подання доказів, а тому вважає, що строк ним пропущено з поважних причин.
Суд першої інстанції не прийняв докази до поданого відповідачем клопотання, у зв`язку з тим, що ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року підготовче провадження було закрито та відповідач доказів поважності причин їх неподання не надав, у заяві відсутнє обгрунтування того, чому відповідач не мав можливості своєчасно отримати та подати докази до суду.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2019 року було відкрито провадження у даній справі та встановлено строк відповідачу для надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 днів з дня одержання копії цієї ухвали.
Копію вказаної ухвали разом з позовною заявою було направлено на адресу відповідача, однак конверт з вказаними документами повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 03 лютого 2021 року о 10.10 год.
28 січня 2021 року відповідач подав до суду першої інстанції заяву про видачу судової справи для ознайомлення та ознайомився з матеріалами справи.
В апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що з метою реалізації власного права на судовий захист та виконуючи обов`язок щодо доказування та подання доказів, передбачений ст.81 ЦПК України, він необхідні письмові докази (документи) фактично зміг зібрати вже після спливу процесуального строку, передбаченого ст.83 ЦПК України для подання доказів. А тому, лише 19 березня 2021 року він звернувся до суду із заявою про поновлення процесуального строку для подання доказів у справі, а також із клопотанням про подання письмових доказів.
Як вбачається з клопотання про подання доказів від 18 березня 2021 року, 11 березня 2021 року відповідач звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з заявою, в якій просив повідомити інформацію про розмір суми страхової виплати, що була виплачена ОСОБА_2 на підставі страхового полісу.
Отримавши відповідь ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» від 15 березня 2021 року з копією аварійного сертифікату №0102-АС, відповідач 19 березня 2021 року подав до суду першої інстанції клопотання про подання доказів та заяву про поновлення процесуального строку.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить довисновку, що судом першої інстанції не було повною мірою з'ясовано обставини,що зумовили пропуск строку на подання доказів відповідачем у справі. 
Також суд першої інстанції не врахував те, що докази у справі, які просив долучити до матеріалів справи відповідач, були отримані останнім вже після закриття підготовчого провадження та не надав належної правової оцінки таким обставинам, що призвело до передчасного висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на подання відповідачем доказів у справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що строк для подання відповідачем доказів підлягає поновленню, а надані ОСОБА_1 докази підлягають оцінці разом з іншими матеріалами справи.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.
Проте, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (стаття 22 вказаного Закону).
Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язатиособу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 Закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «HyundaiGrandeur», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
При цьому, пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Разом з тим, згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема підпунктом «ж» пункту 8.6.2 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, якщо КТЗ раніше був аварійно пошкоджений.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав лист ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» від 15 березня 2021 року 351-1948, з якого вбачається, що 26 вересня 2019 року ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 8619,96 грн. та копію аварійного сертифікату №0102-АС про оцінку вартості (розміру) збитку завданої власнику КТЗ від 05 липня 2019 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_3 .
Так в протоколі огляду транспортного засобу №0102-АС в розділі «Елементи кузову, що мають корозійні та інші пошкодження» відмічено про наявність деформації без пошкодження ЛФП та про пофарбування кузова (дефекти лакофарбового покриття).
Вказаний протокол був складений аварійним комісаром          ОСОБА_3 та підписаний ОСОБА_2 без зауважень.
При цьому, позивачем доказів на спростування відомостей, які зазначені у вказаному протоколі надано не було.
Як вбачається з аварійного сертифікату №0102-АС про оцінку вартості (розміру) збитку завданої власнику КТЗ від 05 липня 2019 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_3 на підставі якого позивачу було виплачено страхове відшкодування ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» - втрата товарної вартості в даному випадку не нараховується згідно з п.8.6.2 Методики, так як транспортний засіб раніше був аварійно пошкоджений.
Вказаний аварійний сертифікат №0102-АС ОСОБА_2 не оскаржувався.
Посилання сторони позивача на те, що поданий відповідачем аварійний сертифікат №0102-АС від 05 липня 2019 року є неналежним доказом, оскільки він складений всупереч Методиці, так як ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не залучало суб`єкта оціночної діяльності і не проводило автотоварознавчої експертизи (дослідження) на противагу позивачу, а лише доручило проведення оцінки своєму аварійному комісару, який за результатами оцінки склав аварійний сертифікат №0102-АС від 05 липня 2019 року, який положенням Методики не відповідає, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача величини втрати товарної вартості автомобіля, суд першої інстанції посилався лише на висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ №510/09-19 від 10 вересня 2019 року, складеного оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_4 , при цьому не перевірив належним чином доводи відповідача про те, що автомобіль «Audi Q3», д.н.з. НОМЕР_2 раніше був аварійно пошкоджений.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля.
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витратиу розмірі 1152,60 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
                                                                                                   
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 -задовольнити.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
У задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати у розмірі 1152 грн. 60 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий:
 
Судді: