Справа № 459/1341/20                                Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І. 
Провадження № 22-ц/811/2685/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ванівського О.М.
суддів – Крайник Н.П., Мельничук О.Я., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Шахта «Надія» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, -
в с т а н о в и в:
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь: 69344,84 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 03.12.2019 року по 31.03.2020 року; 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у період з 25.01.2005 року по 03.12.2019 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія». При звільненні з підприємства відповідачем було нараховано всі суми, що належать йому при звільненні, а саме – 55153,06 грн. Вказує, що 03.12.2019 року був звільнений по стану здоров`я. В день звільнення вказані вище кошти йому виплачені не були. Зазначає, що такі виплати були здійснені відповідачем трьома платежами: 21.02.2020 року виплачено 5 515,31 грн., 27.02.2020 року – 24818,88 грн., 31.03.2020 року – 24818,87 грн. З врахуванням цього вказує, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2019 року до 31.03.2020 року складає 69344,84 грн.
Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 липня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 61 766,11 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнуто з ПрАТ «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1  840,80 грн. сплаченого судового збору та 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ПАТ «Шахта «Надія» оскаржив в апеляційному порядку.
Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом не надано належної оцінки доказам по справі та неповно з`ясовано обставини справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом невірно було обчислено період затримки розрахунку при звільненні починаючи з дати звільнення позивача, тобто з 03.12.2020 року (включно), а не з наступного дня за днем звільнення, тобто 04.12.2020 року по дату фактичного розрахунку, тобто 31.03.2021 року в кількості 83 робочих дні.
Оскільки в суді першої інстанції не було досліджено дату звернення позивача до відповідача з вимогою про розрахунок, це потягнуло за собою неправильне обчислення періоду розрахунку при звільненні, а відповідно неправильне винесення рішення по справі, що є підставою для його скасування.
Звертає увагу на те, що ст. 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за наявності вини власника. При цьому, затримка виплати заробітної плати не була по вині підприємства, а є форс-мажорною обставиною.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
При цьому, згідно із ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Частково задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки мала місце затримка у проведенні повного розрахунку з позивачем у день його звільнення, на його користь, на підставі положень статті 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за весь час такої затримки.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне. 
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач з 25.01.2005 року по 03.12.2019 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія», 03.12.2019 року звільнений по стану здоров`я (а.с. 8-9).
Про факт несвоєчасності виплати нарахованих відповідачем сум позивачу свідчить виписка з карткового рахунку позивача. Такі виплати були здійснені відповідачем трьома платежами: 21.02.2020 року виплачено 5 515,31 грн., 27.02.2020 року – 24818,88 грн., 31.03.2020 року – 24818,87 грн. (а.с. 10).
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересам працівника та роботодавця.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Визначаючи розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з ДП «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 , колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-62цс18, зазначені у ній критерії, які слід було б враховувати при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України.
Враховуючи розмір суми заборгованості відповідача по виплаті заробітної плати, що становив на день звільнення 55 153, 06 грн., те, що сума заборгованості по заробітній платі відповідачем частково виплачувалася, незначний період часу, протягом якого зазначена сума заборгованості позивачу виплачувалася, колегія суддів вбачає можливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з ПАТ «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 , і стягує такий в розмірі 30000.00 грн., вважає, що такий розмір середнього заробітку є співмірним відносно розміру невиплачених при звільненні сум, справедливим і таким, що відповідає обставинам даної справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ПАТ «Шахта "Надія" в сумі 1261 грн. 20 коп.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 30 червня 2021 року.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» задовольнити частково.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 липня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши стягнутий з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь позивача ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 61 766 грн. 11 коп. до 30 000 грн. 00 коп.
В решті рішення суду залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ПАТ «Шахта "Надія" в сумі 1261 грн. 20 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 червня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.