УХВАЛА

13 серпня 2021 року 
м. Київ

справа №  908/793/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

у порядку письмового провадження за
касаційною скаргою Комунального підприємства "Тепловодоканал" (далі - КП  "Тепловодоканал")

на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 (суддя Боєва О.С.)
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.03.2021 (головуючий  - суддя Верхогляд Т.А., судді: Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.) 

у справі № 908/793/20

за позовом КП  "Тепловодоканал"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі - ДП  "НАЕК "Енергоатом", відповідач),
про стягнення суми 63 174,93 грн, 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року КП  "Тепловодоканал" звернулося до суду з позовом до ДП  "НАЕК "Енергоатом" про стягнення 63 174,93 грн за безоблікове водокористування.

Позов мотивовано самовільним приєднанням (підключенням) відповідачем до системи водопроводу та споживання води за адресою: вул. Козацька, 155 без наявності договору, як це передбачено приписами чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.03.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовано наявністю підписаного між сторонами договору від 07.11.2019 № ВП-134 на надання послуг централізованого водопостачання, у зв?язку з чим суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем факту безоблікового водокористування з боку відповідача в період з травня 2019 року по 25 жовтня 2019 року.

Не погоджуючись з названими судовими рішеннями, КП  "Тепловодоканал" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати повністю рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.03.2021 у справі № 908/793/20; ухвалити нове рішення, яким стягнути з ДП  "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" на користь КП "Тепловодоканал" заборгованість за безоблікове водокористування у розмірі 63 174,93 грн.

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у взаємозв`язку з підпунктами  "а", "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, КП "Тепловодоканал" у поданій касаційній скарзі зазначає, що дана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також має виняткове значення для скаржника, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а також те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 

КП "Тепловодоканал" у касаційній скарзі вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень передбачених статтями 643, 644, 645 Цивільного кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України в питані укладання господарського договору, при цьому, наведене на думку скаржника, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо  застосування положень пункту 5 частини четвертої статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", при цьому, наведене має виняткове значення для позивача, оскільки за позицією апеляційного господарського суду під час закупівлі послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення та постачання теплової енергії у позивача Закон України "Про публічні закупівлі" не підлягає застосуванню взагалі.

Крім того, скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у пунктах 46, 48, 58 - 61 постанови від 23.06.2018 у справі № 908/1478/17. При цьому, питання застосування положень пунктів 3.2 - 3.4. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 має виняткове значення для позивача, оскільки їх застосування є складовою основної діяльності позивача.

ДП  "НАЕК "Енергоатом" 24.06.2021 засобами поштового зв`язку направило на адресу Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому посилаючись на безпідставність доводів скаржника, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

ДП  "НАЕК "Енергоатом" зазначає, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 23.06.2018 у справі №908/1478/17, на який посилається скаржник, стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами, що є предметом розгляду справи №908/793/20.

ДП  "НАЕК "Енергоатом"  стверджує про обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій та про відсутність порушення судами попередніх інстанцій норм як матеріального так і процесуального права під час ухвалення судових рішень.  

Ухвалою Верховного Суду від 07.06.2021, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №  908/793/20 за касаційною скаргою КП  "Тепловодоканал" на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 09.08.2021 № 29.3-02/2506, у зв`язку з відпусткою судді Колос  І.Б., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №  908/793/20 відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.

Згідно з частиною другою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Відповідно до частини четвертої статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами справи, касаційною скаргою, відзиву дійшла висновку про необхідність передачі справи № 908/793/20 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на таке.

Предметом розгляду цієї справи є стягнення з відповідача на користь позивача грошової  суми за  самовільне приєднання (підключення) відповідачем до системи водопроводу та споживання води без наявності договору,  тобто за безоблікове водокористування на об`єкті "споруджуваний будинок № 155".

Одним із ключових та вагомих доводів касаційної скарги у цій справі є питання щодо застосування положень передбачених статтями 643, 644, 645 Цивільного кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України щодо укладання/неукладення господарського договору між сторонами у цій справі у справі за даних спірних правовідносин.

Колегія суддів у цій справі виходить з того, що спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Законом України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (в редакції на час їх виникнення), Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 27.06.2008 № 190 (надалі Правила № 190).

Відповідно до Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" визначено, що питне водопостачання - діяльність, пов`язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання та/або водовідведення або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. 

Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або водовідведення встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. 

Згідно з пунктом 3.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 (далі - Правила), розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. 

Водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними (пункт 3.2 Правил). 

Таким чином, на думку даної колегії суддів, для вирішення питання про підставність/безпідставність здійснених позивачем нарахувань саме за безоблікове самовільне приєднання (підключення) відповідачем до системи водопроводу та споживання води без наявності договору попередньо підлягало встановленню :
- факту існування чи відсутність існування між сторонами договірних відносин  щодо надання послуг водопостачання у спірний період; 
-факту наявності/відсутності самовільного приєднання до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення; 
-факту наявності/відсутності самовільного користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення.

Колегія суддів вважає, що при укладенні договорів про приєднання споживачів до систем комунального централізованого водопостачання сторони мають дотримуватися загального порядку укладання господарських договорів, передбаченого положеннями статей 205, 207, 638-645 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України, дотримання якого, за наявністю заперечень сторони щодо факту існування договірних відносин з огляду на предмет спору та визначеного кола обставин, які потребують з`ясуванню, мають перевірятись судами під час розгляду  справи.

Колегія суддів визначає, що загальний порядок укладення договорів врегульований положеннями статей 205, 207, 638-644 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). 

З аналізу наведених норм слідує, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). 

У той же час статтею 643 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Відповідно до положень частини другої статті 644 Цивільного кодексу України, якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. 

Статтею 645 Цивільного кодексу України встановлено, якщо відповідь про прийняття пропозиції укласти договір одержано із запізненням, особа, яка зробила пропозицію, звільняється від відповідних зобов`язань (частина перша). Якщо відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено своєчасно, але одержано із запізненням, особа, яка зробила пропозицію укласти договір, звільняється від відповідних зобов`язань, якщо вона негайно повідомила особу, якій було направлено пропозицію, про одержання відповіді із запізненням.  Відповідь, одержана із запізненням, є новою пропозицією (частина друга). За згодою особи, яка зробила пропозицію, договір може вважатись укладеним незалежно від того, що відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням (частина третя).

Частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України також передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. 

Загальний порядок укладання господарських договорів міститься в статті 181 Господарського кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою:
1. господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів;
2. проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; 
3. сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; 
4. за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором;
5. сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони; 
6. у разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо);
7. якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими; 
8. у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, колегія суддів вважає, що при укладенні договорів про приєднання споживачів до систем комунального централізованого водопостачання сторони мають дотримуватися загального порядку укладання господарських договорів, передбаченого положеннями статей 205, 207, 638-645 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України, дотримання якого має перевірятись судами під час розгляду справи про підставність/безпідставність здійснених позивачем нарахувань саме за безоблікове самовільне приєднання (підключення) відповідачем до системи водопроводу та споживання води без наявності договору.

Колегією суддів з`ясовано, що на розгляді Верховного Суду перебувала справа №  908/792/20, предметом розгляду якої було стягнення грошових коштів за безоблікове водокористування між тими ж сторонами, що і у справі що розглядається (№908/793/20). При цьому як рішення судів попередніх інстанцій у справі 908/793/20 так і рішення у справі №908/792/20 мотивовано доведеністю факту підписання сторонами договору від 07.11.2019 №ВП-134. 

Приймаючи постанову від 12.07.2021 у справі №908/792/20 Верховний Суд, якою залишив без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 15.09.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі №  908/792/20, вказав, що:  
«За висновками судів попередніх інстанцій матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався з позовом про визнання недійсним договору № ВП-134 від 07.11.2019, також жодна зі сторін не відмовилась від цього договору.
За підтвердження факту укладення між Комунальним підприємством "Тепловодоканал" та Державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція договору №ВП-134 від 07.11.2019 на надання послуг з централізованого водопостачання, який є чинним, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність тверджень позивача про самовільне користування відокремленим підрозділом Запорізька атомна електрична станція системами централізованого комунального водопостачання у період з травня 2019 року по 25 жовтня 2019 року. 
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими. 
Суд касаційної інстанції позбавлений правової можливості надавати повторну оцінку доказам у справі. Суди попередніх інстанцій, оцінивши надані сторонами докази,  встановили, що відносини між позивачем та відповідачем, які пов`язані з наданням послуг з централізованого водопостачання на спірному об`єкті врегульовані раніше укладеним чинним договором №  ВП-134 від 07.11.2019. Всі права за договором №  ВП-134 від 07.11.2019, який є основним з надання послуг з централізованого водопостачання на об`єкті "Будівельне містечко №1", набуті сторонами, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Колегія суддів у цій справі, відзначає, що виконання/дотримання сторонами вимог статей 205, 207, 638-645 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та як наслідок встановлення факту укладення договору №     ВП-134 від 07.11.2019, судами попередніх інстанцій не досліджувалось.

Більш того, суди попередніх інстанцій, надавши перевагу доводам відповідача, що він супровідним листом № 43/27124 від 12.12.2019 повернув позивачу один примірник узгодженого договору №ВП-134 від 07.11.2019, підписаний ним 10.12.2019, про приєднання відповідача до систем комунального централізованого водопостачання на об?єкт, а тому між сторонами існує підписаний та скріплений печатками сторін договір, не спростували доводів позивача, що договір №ВП-134 від 07.11.2019 між сторонами взагалі не був укладений, оскільки надісланий відповідачем супровідним листом №     43/27124 від 12.12.2019 примірник договору не відповідав оригінальному варіанту договору, що надсилався відповідачу для узгодження, при цьому протокол розбіжностей до договору відповідачем не додавався. І позивач негайно листом №     1925 від 19.12.2019 повідомив відповідача про виявлену розбіжність та зазначив що цей договір не має юридичної сили. Також позивачем надіслано скаргу на дії посадових осіб відповідача № 1926 від 19.12.2019, у якій також зазначено про неузгодженість змінених пунктів запропонованого позивачем проекту договору.

Однак, суди попередніх інстанцій оцінку зазначеним обставинам не надавали, наявні в матеріалах справи примірники договору № ВП-134 від 07.11.2019 на відповідність викладених в них пунктів оригінальному варіанту, який наведений позивачем, не перевіряли. Також суди попередніх інстанцій, беззаперечно приймаючи доводи відповідача, що договір № ВП-134 від 07.11.2019 між сторонами укладений, не з`ясували яким чином це відбулося, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що     відповідачем після 12.12.2019 надсилався позивачу підписаний та засвідчений печатками сторін примірник договору № ВП-134 від 07.11.2019 у редакції запропонованій позивачем, чи докази того, що відповідачем був наданий позивачу протокол розбіжностей до цього договору та у разі відмови позивача врахувати запропоновані відповідачем умови договору, чи звертався він до суду з позовом про визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною тощо.

При цьому, виконання сторонами вимог статей 205, 207, 638-645 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та як наслідок встановлення факту укладення договору від 07.11.2019 №  ВП-134, судами попередніх інстанцій не досліджувалось.

З урахуванням встановлених судами обставин справи № 908/793/20 та №908/792/20, зважаючи на принцип верховенства права, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо відсутності необхідності у застосуванні статей 205, 207, 638-645 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України під час вирішення питання про підставність/безпідставність здійснених позивачем нарахувань саме за безоблікове самовільне приєднання (підключення) відповідачем до системи водопроводу та споживання води без наявності договору.

Колегія суддів вважає, що при укладенні договорів про приєднання споживачів до систем комунального централізованого водопостачання сторони мають дотримуватися загального порядку укладання господарських договорів, передбаченого положеннями статей 205, 207, 638-645 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України, дотримання якого, за наявністю заперечень сторони щодо факту існування договірних відносин з огляду на предмет спору та визначеного кола обставин, які потребують з`ясуванню, мають перевірятись судами під час розгляду  справи.

Враховуючи те, що основною функцією Верховного Суду, як найвищого суду у системі судоустрою, є забезпечення сталості та єдності судової практики, колегія суддів вважає за необхідне передати справу №  908/793/20 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 12.07.2021  у справі №  908/792/20.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 908/793/20 разом із касаційною скаргою Комунального підприємства "Тепловодоканал"  на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.03.2021 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                 Т. Малашенкова

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          І. Булгакова