УХВАЛА

22 липня 2021 року 

м. Київ

справа № 524/7409/20

адміністративне провадження № К/9901/26740/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,                        
суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31.03.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №524/7409/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил від 30.01.2019 № 0447/80600/18. 

Автозаводський районний суд м.Кременчука рішенням від 22.03.2021 позовні вимоги задовольнив.

22.03.2021 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Дніпровської митниці Держмитслужби на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000грн.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.03.2021 стягнуто з Дніпровської митниці ДФС на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2000грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 05.07.2021 додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.03.2021 залишив без змін.

ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31.03.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за означеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою і другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).
У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Статтею 129 Конституції України до однієї з основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пункт сьомий частини третьої статті 2 КАС України, який також відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, та стаття 13 цього Кодексу, якою закріплено право учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Механізм же реалізації права на касаційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано Главою 2 Розділу ІІІ КАС України.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Статтею 272 КАС України встановлено особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Статтею 286 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зі змісту вказаних положень процесуального закону вбачається, що судове рішення суду апеляційної інстанції, прийняте за результатами розгляду рішення суду першої інстанції, у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи, що предметом спору в даній справі є рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, у відкритті касаційного оскарження слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на додаткове рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31.03.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №524/7409/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду 	 	    С.С.Пасічник      І.А.Васильєва      В.П.Юрченко