ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2021 року	Львів	Справа № 260/2748/20 пров. № А/857/9380/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року (головуючого судді Микуляка П.П., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Ужгород) у справі № 260/2748/20 за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Закарпатській області 14.08.2020 звернулося в суд з позовом з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог до фізичної особи ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 25000,00 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Крім того відповідачем подано клопотання про процесуальне правонаступництво, в якому зазначено, що наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 № 755 з 01.01.2021 розпочато здійснення територіальними органами, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», територіальні органи Державної податкової служби як юридичні особи публічного права було ліквідовано, їх права та обов`язки перейшли до Державної податкової служби та її територіальних органів у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року № 529, утворено територіальні органи Державної податкової служби як її відокремлені підрозділи, зокрема Головне управління ДПС у Закарпатській області.
У свою чергу, відповідно до наказу ДПС України № 755 від 24.12.2020, з 01.01.2021 розпочато здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС України № 529 від 30.09.2020, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються.      
Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що правонаступником Головного управління ДПС у Закарпатській області є Головне управління ДПС у Закарпатській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне, у відповідності до статті 52 КАС України, допустити заміну відповідача у справі - Головного управління ДПС у Закарпатській області (код ЄДРПОУ 43143065) на правонаступника Головне управління ДПС у Закарпатській області (код ЄДРПОУ ВП 44106694).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 07 серпня 2017 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №420987-13 Головного управління ДПС у Закарпатській області, яким ОСОБА_1 відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України (далі – ПК України) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб, код платежу18011000, за податковий період 2017 року у розмірі 25000,00 грн.
Згідно податкової вимоги форми «Ф», яка виставлена ОСОБА_1 від 04.06.2018 №15654-17 загальна сума податкового боргу платника податків становить 26020,79 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі №807/58/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
14 серпня 2020 року Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося із позовною заяву про стягнення податкового боргу у розмірі 25000,00 грн., по платежу 5018011000 «Транспортний податок з фізичних осіб».
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача були спростовані дослідженими доказами, оскільки на час звернення позивача до суду із позовною заявою про стягнення податкового боргу, минув строк позовної давності встановлений пунктом 102.4 статті 102 ПК України - 1095 днів.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом.
Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядок та у строки, визначені податковим законодавством.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього  Кодексу.
Стаття 8 ПК України визначає види податків та зборів. В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1). До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3).
Відповідно до пунктів 10.2, 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Положеннями статті 36 ПК України визначено суть податкового обов`язку, згідно положень якої податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1). Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором (пункт 36.2). Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункт 36.3).
Згідно пункту 38.1. статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. 
Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Згідно з підпунктами 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 даного Кодексу обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Відповідно до підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 ПК України транспортний податок сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.
Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (підпункт 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 ПК України).
Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 56.18 статті 56 ПК України).
Відповідно до пункту 57.2 статті 57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Згідно із пунктом 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг (пункт 58.3 статті 58 ПК України).
07 серпня 2017 року позивачем отримано Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №420987-13, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб, код платежу 18011000, за податковий період 2017 року у розмірі 25000,00 грн.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Судом встановлено та підтверджено матеріали справи, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №420987-13 оскаржувалось відповідачем в судовому порядку.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі №807/58/18, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі №807/58/18 – залишено без змін (аркуші справи 27-28).
Відповідно до частини 2 статті 255 КАС України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В зв`язку із наведеним, колегія суддів звертає увагу на те, що судове рішення від 06.03.2019 в адміністративній справі №807/58/18, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 №420987-13, набрало законної сили 28.05.2020 та є чинним, що не заперечується сторонами.
Cуд зазначає, що згідно частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Проаналізувавши вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що у розгляді даної справи не підлягають доказуванню обставини щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 №420987-13, так як судовим рішенням у спірних відносинах за участю позивача і відповідача встановлено правомірність визначення суми грошового зобов`язання з транспортного податку.
Положеннями підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України встановлено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
За приписами пункту 56.18. статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, грошове зобов`язання відповідача, визначене податковими повідомленням рішенням від 30.06.2017 №420987-13 на суму 25000,00 грн. яке відповідач оскаржував в судовому порядку, є узгодженими, у відповідності до підпунктів 56.17.5 та пункту 56.18. статті 56 ПК України.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (пункт 59.5 стаття 59 ПК України).
Судом встановлено, що позивачем надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ф», від 04.06.2018 №15654-17 на загальну суму податкового боргу платника податків 26020,79 грн., однак податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобов`язань, не сплачений (аркуш справи 29).
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що сума податкового зобов`язання в загальній сумі 25000 грн, за платежем транспортний податок визначений позивачем у податковому повідомленні-рішенні від 30.06.2017 №420987-13 є узгодженою і набула статусу податкового боргу, який відповідачем не сплачено.
Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частин 1 та 3 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Податковий борг відповідача підтверджується податковими повідомленням рішенням від 30.06.2017 №420987-13 на суму 25000,00 грн. (аркуш справи 15), податковою вимогою форми «Ф», від 04.06.2018 №15654-17 (аркуш справи 29), а також розрахунком податкового боргу ОСОБА_1 станом на 29.07.2020 (аркуш справи 4), витягом із інтегрованої картки платника податків про наявність заборгованості у ОСОБА_1 за транспортним податком фізичних осіб, яка міститься в матеріалах справи (аркуш справи 58).
Інших доказів, які б свідчили про спростування наявності заборгованості, що є предметом стягнення відповідачем суду не надано.
Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1  статті 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 95.4 статті 95 ПК України контролюючий на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
При цьому, колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача з якими погодився суд першої інстанції, що на час звернення позивача до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою про стягнення податкового боргу, минув строк позовної давності встановлений пунктом 102.4 статті 102 ПК України - 1095 днів та врахування постанови Верховного Суду від 04.09.2018 по справі №813/4430/16, оскільки ОСОБА_1 оскаржував податкове повідомлення рішення, а відповідно до пункту 56.18. статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили та справа №813/4430/16 Верховного Суду не є подібною із даною справою за позовом податкового органу до відповідача щодо стягнення податкового боргу, адже ОСОБА_1 не звертався до Головного управління ДПС у Закарпатській області щодо визнання безнадійного податкового боргу, так як вже зазначалось вище, відповідна податкова заборгованість відповідача виникла у період з 2017 року, згідно податкової вимоги 2018 року та рішення суду від 28.05.2020.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач зобов`язаний погасити податковий борг за транспортним податком фізичних осіб в сумі 25000 грн. та наявність такого обов`язку у відповідача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, цей обов`язок забезпечується статтею 67 Конституції України, доказів, які б свідчили про погашення заборгованості в повному обсязі, що є предметом стягнення або спростування її наявності до суду відповідачем не подано, а судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та прийняття нового про задоволення позовних вимог з урахуванням вищенаведених мотивів.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд апеляційної інстанції виходить з приписів статті 139 КАС України, а такі не підлягають стягненню на користь суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області – задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 260/2748/20 – скасувати та ухвалити нове, яким позов Головного управління ДПС у Закарпатській області до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу – задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) податковий борг по платежу 50 18011000 «Транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк