КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/8345/2021           
справа №363/1590/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року                                                                                                         м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рудюка О.Д. 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
В квітні 2019 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 83045,81 грн заборгованості за кредитним договором.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 30 квітня 2016 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої останній приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування становить договір про надання банківських послуг.
 
Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому ліміт збільшено до 25000 грн, при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.
 
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 17 березня 2019 року заборгованість становить 83045,81 грн що складається із:
-            47778,88 грн заборгованості за тілом кредиту;
-            13327,41 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту;
-            16888,59 грн пені на прострочене зобов`язання;
-            620,18 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;
-            500 грн штрафу (фіксована частина);
-            3930,75 грн штрафу (процентна складова).
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 25000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 578,20 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, AT ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині вирішення вимог, у задоволенні яких відмовлено, скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити.
 
Посилається на те, що між сторонами укладено договір, позичальник погодився на його умови, зокрема з тим, що підписавши заяву, позичальник погоджується і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір та правом банку змінювати кредитний ліміт. 
 
Також скаржник вказує, що позичальник користувався наданими коштами у розмірі 76640,34 грн. та повернув 25098,13 грн, відтак банк має право на задоволення своїх вимог у сумі щонайменше 51542,21 грн.
 
Щодо тієї обставини, що сума боргу за тілом кредиту більша ніж наданий кредитний ліміт зазначає про неврахування судом тієї обставини, що позичальник скористався послугою "миттєва розстрочка".
 
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на законність рішення суду, відсутність доказів про збільшення кредитного ліміту. Також вказує, що на виконання рішення суду банк отримав виконавчий лист, пред`явив його до виконання і в межах виконавчого провадження рішення суду ОСОБА_1 виконано в повному обсязі.
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала. Додатково зазначила, що в період з 23 лютого по 22 липня 2021 року відповідачем сплачено 25595,20 грн.
 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання.
 
            Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено обставини видачі коштів та збільшення кредитного ліміту до 25000 грн, водночас інші вимоги не знайшли свого підтвердження, оскільки не установлено укладення між сторонами укладеного договору із конкретними умовами, відповідно до яких банк був вправі здійснювати нарахування заявлених до стягнення сум.
 
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
 
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
 
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
   Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
 
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
 
 Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
 
   Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
 
 Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
 
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
 
Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за  договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
За змістом статті 549 УК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
 
Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
 
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.
 
З матеріалів справи убачається, що 30 квітня 2016 року у формулярі анкета-заява заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача, у відповідності із змістом якої він погодився на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованому в рекламному буклеті складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними, зобов`язується їх виконувати.
 
Окрім того, при пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт:
-  Універсальна, 30 днів пільгового періоду;
-  Універсальна, 55 днів пільгового періоду;
-  Універсальна Contract;
-  Універсальна GOLD.
 
При цьому, для карток "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та "Універсальна Contract" процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати. Також є відмінності у розмірах та порядку нарахування неустойки.
 
Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, якщо відомо про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.
 
Із даних Анкети-заяви не убачається, що відповідачем отримано будь-яку кредитну картку, що унеможливлює застосування цих тарифів. Окрім того, зазначений витяг не підписаний відповідачем.
 
Не убачається також і з інших матеріалів справи про отримання відповідачем карток, що використовуються згідно із конкретними кредитними послугами.
 
Довідка банку (а.с.91) про зміну умов кредитування не містить інформації про вид картки та про конкретні умови. Згідно цієї довідки - 24 квітня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, а потім (цього ж дня) у розмірі 25000 грн 15 листопада 2018 року кредитний ліміт встановлено у розмірі 0 грн.
 
Щодо посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, суд зазначає наступне.
 
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
 
Відтак відсутні підстави уважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які уважав узгодженими банк.
 
З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи в частині права банку нараховувати проценти та неустойку, оскільки відсутні підстави уважати про узгодженість між сторонами цих умов договору.
 
В свою чергу дані виписки по рахунку та розрахунок заборгованості дають можливість дійти висновку про використання відповідачем коштів, які були надані йому банком, оскільки виписка має від`ємне значення. 
 
Згідно з положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
 
            Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
 
Відтак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
 
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.
 
Відповідно до даних виписки станом на 15 березня 2019 року заборгованість за наданими коштами становить 82054,18 грн. Разом з тим, при зверненні до суду банком заявлено вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту станом на 17 березня 2019 року в розмірі 61106,29 грн.
 
Разом з тим, згідно даних виписки по рахунку підтверджено отримання та використанні відповідачем загальної суми кредитних коштів в розмірі 76640,34 грн. Загальна сума коштів, внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості становить 25098,13 грн, яка банком зараховувалась як на погашення тіла кредиту (15534,05 грн), так і на погашення процентів (9534,26 грн)  і пені (29,82 грн).
 
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність у цьому випадку нараховувати проценти та пеню, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума  51542,21 грн, що є різницею між розміром отриманих коштів та повернутих (76640,34 - 25098,13).
 
При цьому, як зазначено відповідачем та підтверджено представником позивача після ухвалення рішення відбулась сплата 25595,20 грн (25000 грн, що стягнуті рішенням суду в рахунок погашення боргу, у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 595,20 грн).
 
Вказане підтверджено також даними постанови державного виконавця  Вишгородського ВДВС від 28 липня 2021 року про закінчення виконавчого провадження.
 
Отже, ураховуючи часткове погашення боргу відповідачем після ухвалення рішення судом першої інстанції, з метою недопущення подвійного стягнення, апеляційний суд уважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 26542,21 грн.
 
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
 
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із скасуванням рішення також підлягає перерозподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
 
При зверненні до суду банком сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. При поданні апеляційної скарги судовий збір сплачено у розмірі 2881,50 грн.
 
За наслідками вирішення справи фактично позовні вимоги задоволені у розмірі 31,96%, а відтак сума судового збору, що підлягає компенсації відповідачем на користь банку, становить:
-       за розгляд справи в суді першої інстанції -  1192,37 грн;
-       за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - 1788,55 грн.
 
            Ураховуючи, що відповідачем сплачено в рахунок погашення витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції суму 578,20 грн, за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає компенсації судовий збір в розмірі 614,17 грн.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" 26542,21 грн заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту.
 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
 
           Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції - 614,17 грн та 1788,55 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 21 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                   В.В. Соколова