ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/260/21  Номер провадження 22-ц/814/1720/21	Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л. Є.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Прядкіної О.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області 
на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа – Полтавська районна рада, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 13.01.2021 року вона була звільнена з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти, сім`ї молоді та спорту Диканської РДА на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією вказаного відділу. Вказує, що при звільненні з роботи з нею не було проведено належного розрахунку, який було здійснено лише 19.03.2021 року. 
Відтак, позивач, на підставі положень ч.1 ст.117 КЗпП України, вважає, що їй належить до виплати відповідачем, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно в розмірі 13314,16 грн. 
З урахуванням наведеного прохала стягнути з Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації Полтавської області на її користь середній заробіток за весь період затримки у визначеному розмірі та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково.
Стягнуто з Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13030,88грн. 
Стягнуто з Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 888,00грн.

У поданій апеляційній скарзі Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області, посилаючись на необґрунтованість, незаконність та необ`єктивність рішення місцевого суду, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що роботодавець несе відповідальність за затримку розрахунку при звільнення виключно у разі наявності вини останнього. При цьому, зауважують, що у даному випадку вина Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, як і його правонаступника -Полтавської РДА, відсутня, а місцевим судом такий факт не з`ясовувався, що унеможливлює застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді обов`язку сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Вказують, що обставини, які зумовили таку заборгованість, не залежали від волі відповідачів, а мали місце у зв`язку з реалізацією реформи децентралізації та набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» та у зв`язку з цим, відсутністю у розпорядника коштів місцевого бюджету коштів для розрахунку з працівниками.
Окрім того, апелянт вказує на протилежність практики районного суду у аналогічній справі №529/236/21, рішення ухвалено 03.06.2021 року.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про її відхилення з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, наказом № 25 від 13.01.2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА 13.01.2021 року у зв`язку з реорганізацією відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.
Централізованій бухгалтерії відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА визначено:
-Виплатити грошову компенсацію: за 12 календарних днів щорічної основної відпустки (за період роботи з 29.08.2020р. по 11.01.2021р.), за 2 календарних дні додаткової відпустки згідно колективного договору (за період роботи з 29.08.2020р. по 13.01.2021р.); 
-Виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше одного середньомісячного заробітку (а.с.10).
Наведене також підтверджується відомостями з трудової книжки позивача, серія НОМЕР_1 від 09.08.1997 року (а.с.6-8).

З даних довідки №74/01-25 від 01.04.2021 року, яка видана ОСОБА_1 вбачається, що їй були нараховані, але не виплачені кошти по заробітній платі, за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, в сумі 9348,38 грн. Кошти були виплачено 19.03.2021 року (а.с.11).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову місцевий суд виходив із того, що в день звільнення позивачу, в порушення ст.116 КЗпП України, не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з урахуванням вимог ст.117 КЗпП України за період з 14.01.2021 року (наступний робочий день після звільнення) по 19.03.2021 року (по день проведення розрахунку), що складає саме 46 робочих днів, у визначеній сумі.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Вимогами статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Матеріалами даної справи установлено, що відповідачем із ОСОБА_1 , в день звільнення (13.01.2021р.), належним чином розрахунку проведено не було, в повній мірі її вимоги про отримання заробітної плати та компенсації за невикористані відпуски були задоволені лише 19.03.2021р.
Відтак, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2021 року (наступний робочий день після звільнення) по 19.03.2021 року (по день проведення розрахунку), що складає 46 робочих днів,включно.

Так, колегія суддів погоджується з належністю вчиненого місцевим судом розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2021 року (наступний робочий день після звільнення) по 19.03.2021 року (день проведення розрахунку) включно, а саме в сумі 13030,80грн, яка розрахована наступним чином:
-заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці складала 9348,38грн (6048,95грн (листопад 2020 року) + 3299,43грн (грудень 2020 року) / 33 робочих днів (2 місяці) = 283,28грн в день;
-кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні в межах обгрунтованих заявлених позовних вимог з 14.01.2021 року до 19.03.2021 року становить 48 робочих днів, відтак, розрахунок розміру середнього заробітку позивача за час затримки складає: 283,28грн (середньоденна заробітна плата) х 46 (робочих днів в період заявленого часу затримки розрахунку при звільненні) = 13030,80грн.
Вказаний розрахунок відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не спростовано.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно правомірності здійснення відповідного стягнення саме з Полтавської РДА а не безпосередньо з роботодавця - Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, оскільки матеріалами справи установлено, що, згідно розпорядження голови Диканської районної державної адміністрації від 05.01.2021 року №3 припинено діяльність відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, шляхом приєднання до Полтавської районної державної адміністрації та визначено вважати Полтавську районну державну адміністрацію правонаступником майна, прав та обов`язків відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що роботодавець несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні виключно у разі наявності вини останнього, а у даному випадку вина Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, як і його правонаступника Полтавської РДА, відсутня, у зв`язку з реалізацією реформи децентралізації та набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій», що унеможливлює застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді обов`язку сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наступного.

Так, звертаючись з даною скаргою до суду апеляційної інстанції Полтавська РДА додає до неї докази на підтвердження, на їх думку, відсутності вини роботодавця, у невиплаті позивачу всіх належних йому сум у день звільнення, зокрема: лист Міністерства фінансів України №05210-16-6/1630 від 21.01.2021р., рішення другої сесії восьмого скликання Полтавської районної ради Полтавської області «Про внесення змін до показників районного бюджету за 2021 рік» від 23.02.2021р. №2-VІІІ-148 з додатками (а.с.50-55).

При цьому апелянт взагалі не наводить жодних обґрунтованих підстав та поважних причин, які б унеможливлювати пред`явити зазначені докази в суді першої інстанції.
Згідно пункту першого частини п`ятої статті 178 ЦПК України відповідач зобов`язаний додати до відзиву на позов докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем .

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, апелянта було залучено до участі у даній справі в якості відповідача та його повідомлялось про розгляд даної справи (а.с.23,26,33), проте, Полтавська РДА не скористалась своїм право на подачу до суду відзиву на позов та доказів на підтвердження відсутності їх вини в невиплаті позивачу належних їй сум при звільненні.

Отже, достовірно встановлено, що додані до апеляційної скарги вказані вище нові доказине надавалась відповідачем суду першої інстанції, а тому не могли бути ним оцінені. Поважних причин, які унеможливили б подачу вказаних документів до суду першої інстанції, Полтавською РДА в апеляційній скарзі не наведено, при цьому, нормами цивільного процесуального законодавства України установлено обов`язок саме відповідача обґрунтовувати свої заперечення (за наявності таких) на власний розсуд. 

Згідно із ч.ч.3,6 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 

Виходячи з наведеного, посилання в апеляційній скарзі на вказані докази, а саме: лист Міністерства фінансів України №05210-16-6/1630 від 21.01.2021р., рішення другої сесії восьмого скликання Полтавської районної ради Полтавської області «Про внесення змін до показників районного бюджету за 2021 рік» від 23.02.2021р. №2-VІІІ-148 з додатками (а.с.50-55), не може бути прийняте, оскільки апелянтом не обгрунтована неможливість їх подання до суду першої інстанції за відсутності будь-яких перешкод для цього.

Окрім того, установлено, що Відділ освіти, сім`ї молоді та спорту Диканської РДА було ліквідовано розпорядженням Голови районної державної адміністрації “Про реорганізацію відділу освіти, сім`ї молоді та спорту Диканської РДА» від 05.01.2021 року №3, після чого 13.01.2021 року було проведено звільнення позивача.
При цьому даним розпорядженням від 05.01.2021 року визначено вважати Полтавську РДА правонаступником майна, прав та обов`язків відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА (а.с.12).

Відтак, з наведеного вбачається, що ще до звільнення позивача з роботи, було визначено правонаступника Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА за всіма правами та обов`язками - Полтавську РДА, відтак, станом на 13.01.2021 року, розпорядника коштів було фактично визначено, а тому нездійснення ним своїх обов`язків з проведення належного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з посади, і є підставою для стягнення з нього суми середнього заробітку за час затримки такого.
З урахуванням наведеного на працівника, який є менш захищеною стороною, не може бути покладено надмірного тягаря неотримання відповідної компенсації, з підстав несвоєчасного переведення відповідних коштів на баланс установи розпорядника коштів, оскільки такі дії/бездіяльність в повній мірі залежали від відповідачів.

Посилання апелянта на протилежність практики районного суду у аналогічній справі №529/236/21, рішення ухвалено 03.06.2021 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки вправі надавати аналіз лише правовідносинам та висновкам суду щодо них, лише в конкретній справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, - залишити без задоволення.
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28 травня 2021 року, – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                                                 Т.О. Кривчун

СУДДІ:                                                                          О.В. Прядкіна

                                                                               О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 24.09.2021 року.