ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/140/21	Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/584/21 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Сташків Б. І., Хома М. В., 
за участі секретаря - Сович Н.А. 
та сторін - позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката Сверлик О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2021 року, прийняте суддею Содоморою Р.О., у цивільній справі № 595/140/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, від якого в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2003 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 13.02.2003 року до повноліття дитини. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2019 року, яке набрало законної сили 11.04.2019 року, його було звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що утворилася в період з 23 листопада 2010 року до 16 жовтня 2018 року. Підставою для звільнення від сплати заборгованості став догляд за сестрою - інвалідом 2-ої групи з дитинства внаслідок психічного розладу. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Бучацького міжрайонного відділу ДВС, станом на 10 листопада 2020 року його борг зі сплати аліментів на утримання дитини становить 23 315, 02 грн. Дану заборгованість не має змоги погасити, оскільки здійснює догляд за сестрою - інвалідом 2-ої групи з дитинства, в зв`язку з чим не може працевлаштуватись. Вважає наведені обставини такими, що мають істотне значення та передбаченою законом підставою для звільнення його від сплати вищевказаної заборгованості.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах - відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ненадання судом належної правової оцінки обставині неможливості працевлаштуватися з причини необхідності здійснення постійного догляду за рідною сестрою-інвалідом 2-ої групи внаслідок психічного розладу, яка і є тією істотною обставиною, наявність якої передбачає ч. 2 ст. 197 СК України, як підстави для звільнення від заборгованості повністю або частково.
Вказує, що державна соціальна допомога, яку він отримує в зв`язку з доглядом за догляд за сестрою і розмір якої не вказаний у довідці УПСЗН, на яку посилається суд першої інстанції у своєму рішенні, не може забезпечити їм обом більш-менш нормальний рівень життя. Окрім, своєї інвалідності, сестра має й інші проблеми зі здоров`ям, що також потребує додаткових витрат.
Вважає безпідставним посилання суду на те, що сестра в зв`язку з інвалідністю не позбавлена можливості на працю в спеціальних умовах, оскільки на фоні масового безробіття неможливо знайти роботу особі з інвалідністю з дитинства, та ще й внаслідок психічного розладу, так як держава не створила таким особам спеціальні умови, а зокрема, у сільській місцевості, де вона проживає.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
       У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Сверлик О.В. апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на викладені у ній доводи, просили рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. 
Будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.
       Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивачки в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
       Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Такою, що набрала законної сили постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2003 року, зі ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи із 13.02.2003 року до повноліття (а.с. 11). 
Таким, що набрало законної сили рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 11.03.2019 року в справі № 595/2509/18 ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах за період з 23 листопада 2010 року по 16 жовтня 2018 року, які стягуються з нього в користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
З часу прийняття рішення про звільнення позивача від сплати аліментів, у нього повторно утворилася заборгованість з їх сплати, розмір якої відповідно до розрахунку, складеним 10.11.2020 року головним державним виконавцем Бучацького міжрайонного відділу ДВС, становить 23 315, 02 грн (а.с. 13).
Із довідки № 1190 від 29.12.2020 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Бучацької РДА, вбачається, що ОСОБА_1 призначено допомогу з 01.03.2009 року до 31.08.2009 рік, з 01.10.2009 року до 30.09.2011 рік, з 01.01.2012 року до 31.12.2020 рік, на догляд, як особі, яка проживає разом з інвалідом другої групи внаслідок психічного розладу (а.с. 15).
Відповідно до довідок № 831 та 829 від 28.12.2020 року, виданих Зубрецькою сільською радою вбачається, що за ОСОБА_1 на території с. Зубрець не облікується житловий будинок; ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки з 23.11.2010 року по даний час не працював, здійснює догляд за інвалідом другої групи з дитинства - ОСОБА_4 , 1967 року народження (а.с. 16-17). 
На час розгляду справи син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітнім та стягнення аліментів на його утримання припинено відповідно до постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2003 року, згідно якої аліменти стягнено до повноліття дитини.
У відповідності до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. 
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем документів не можливо встановити, що він не може працевлаштуватись з причини наявності в його сестри потреби у постійному догляді; має великі фінансові затрати, пов`язані з інвалідністю сестри та що сестра перебуває виключно на утриманні позивача.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного. 
Так, зазначаючи однією з підстав відмови в позові неможливість з наданих позивачем документів встановити, що він не може працевлаштуватись з причини наявності в його сестри потреби у постійному догляді, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту отримання позивачем, починаючи з 31.08.2009 року й до часу пред`явлення даного позову, допомоги на догляд, як особі, яка проживає разом з інвалідом другої групи внаслідок психічного розладу, підтвердженого наявною у справі довідкою № 1190 від 29.12.2020 року, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Бучацької РДА (а.с. 15).

Так, у відповідності до Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого ПКМ України від 02.08.2000 р. № 1192, правовою підставою отримання вищевказаної допомоги і є потреба особи з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу у постійному сторонньому догляді за нею, підтверджена висновком лікарської комісії медичного закладу. 
У зв`язку із цим сам по собі факт отримання позивачем такої допомоги є беззаперечним доказом потреби його сестри у постійному сторонньому догляді, а відтак - висновок суду першої інстанції в частині неможливості встановити, що позивач не може працевлаштуватись з причини наявності в його сестри потреби у постійному догляді не відповідає фактичним обставинам справи. 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.ч. 2, 3 цієї ж статті суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках , якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
За ч. 4 ст. 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення процесуального права, які обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування (ч. 3 ст. 82 ЦПК України).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Разом із тим, згідно вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, повинен сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 
Зазначаючи підставами відмови в позові неможливість з наданих позивачем документів встановити наявність у позивача великих фінансових затрат, пов`язаних з інвалідністю сестри та перебування сестри виключно на утриманні позивача, суд першої інстанції всупереч вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України не сприяв в реалізації останньому його прав, передбачених цим Кодексом й не вжив передбачених процесуальним законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Так, суттєвою обставиною для висновку про існування передбачених ч. 2 ст. 197 СК України підстав для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів, поряд із зазначеною позивачем обставиною неможливості працевлаштуватися з причини здійснення постійного догляду за сестрою-інвалідом, на думку колегії суддів, є з`ясування поряд із цим обставин, що свідчать про майновий стан позивача.
       Так, у відповідності до п. 3 вищезгаданого Порядку розмір допомоги на догляд не може бути більшим, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць.
       Крім того, діюче законодавство передбачає окремі випадки призначення державних допомог особам з інвалідністю з дитинства. 
       Натомість, суд першої інстанції не з`ясував обставин, які свідчать про матеріальний стан позивача, що в свою чергу в сукупністю з зазначеною останнім у позовній заяві підставою для звільнення від наявної заборгованості зі сплати аліментів дало б суду змогу прийняти законне та обґрунтоване рішення.
       Не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для прийняття рішення у даній справі є підставою для дослідження судом апеляційної інстанції нових доказів. 
       Зокрема, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи допомога на догляд за інвалідом, яку отримує позивач ОСОБА_1 становить 2 189 грн щомісячно, що стверджується долученою до матеріалів справи довідкою № 185 від 22. 06.2021 року, виданою Відділом соціального забезпечення № 2 м. Бучач.
       Державна соціальна допомога, яку отримує позивач, є його єдиним доходом, що стверджується відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за № 18272 від 16.06.2021 року, виданими Бучацькою державною податковою інспекцією.
       Сестра позивача ОСОБА_4 , за якою він здійснює догляд, отримує державну соціальну допомогу, як інвалід ІІ групи з дитинства, розмір якої становить 1 769 грн щомісячно, доказом чого є відповідна довідка № 186 від 22 .06.2021 року, видана Відділом соціального забезпечення № 2 м. Бучач. 
       У відповідності до ЗУ "Про державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 року № 1082-ІХ, розмір прожиткового мінімуму з 01.01.2021 року до 30.06.2021 року для працездатних осіб складає 2 270 грн.
       Беручи до уваги сукупність встановлених обставин, а саме, факту здійснення протягом тривалого часу позивачем постійного догляду за рідною сестрою ОСОБА_4 - інвалідом ІІ групи з дитинства через наявність психічного захворювання, що свідчить про наявність об`єктивної підстави неможливості працевлаштуватися; отримання ним і його сестрою (яку він доглядає), доходів, що є нижчими від встановленого законом прожиткового мінімуму та відсутності у власності позивача нерухомого майна, що свідчить, про те, що загальний сукупний дохід сім`ї позивача є таким, що підтверджує факт проживання його за межею бідності, колегія суддів приходить до висновку про підставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та наявності передбачених ч. 2 ст. 197 СК України підстав для звільнення його від заборгованості за аліментами в розмірі 23 315 , 02 грн, що утворилася станом на 10.11.2020 року та підлягає сплаті на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час розгляду даної справи є повнолітнім. 
       Безпідставним колегія суддів вважає й посилання суду на те, що сестра в зв`язку з інвалідністю не позбавлена можливості на працю в спеціальних умовах, оскільки факт, що такі умови державою для осіб з інвалідністю не створені за місцем проживання ОСОБА_4 є загальновідомим і в силу вимог ч. 3 ст. 82 ЦПК України доказування не потребує. 
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог ст. п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Беручи до уваги те, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог позивача зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; такі висновки не відповідають наявним у справі доказам, колегія суддів вважає, що рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2021 року слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 . У даній справі задовольнити в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 82 ч. 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 367 ч.ч. 2, 3; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч.1 п.п. 1, 3; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.197 ч. 2 Сімейного кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2021 року скасувати. 
Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Зубрець Бучацького району Тернопільської області, не працює, від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що утворилася станом на 10 листопада 2020 року в сумі 23 315 гривень 02 копійки (двадцять три тисячі триста п`ятнадцять гривень дві копійки).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови 05 липня 2021 року. 

Головуючий 
Судді