ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2021 р.                                  Справа№ 910/3226/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко А.І. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 14.07.2021 року у справі №910/3226/21          (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021, повний текст якого складено26.05.2021 
у справі №910/3226/21 (суддя Привалов А.І.)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»
до      Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про      стягнення 127 991,88 грн.

В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 127 991,88 грн вартості нестачі вугілля. 
Позовні вимоги обґрунтовано незабезпеченням відповідачем збереження вантажу під час перевезення, що призвело до недостачі вугілля, вартість якого як збитки позивач просить стягнути в судовому порядку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/3226/21      позовні вимоги задоволено повністю.                    
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої вимоги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2021 у справі №910/3226/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, а також розгляд цієї апеляційної скарги здійснювати із повідомленням та викликом сторін.
Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про витребування в порядку п.6 ч.1 ст.267 ГПК України у позивача із всіма додатками належним чином засвідченої копії договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006, а також платіжних доручень або інших фінансових документів, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №51572154, 51586543, 51436830, 51584688, 51581122, 51588960, 51513794.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийняте з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду першої інстанції, викладенні в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними. 
Скаржник стверджує, що наданні позивачем суду першої інстанції довідки про вартість вантажу є неналежними доказами та такими, що не підтверджують вартість вантажу. При цьому, інших доказів на підтвердження вартості вантажу матеріали справи не містять. 
До того ж, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності у позивача збитків у розмірі 127     991,88 грн.  
Крім того, скаржник стверджує, що судом першої інстанції не дотримано вимог ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, оскільки суди першої та другої інстанцій повинні керуватись правовими висновками Верховного Суду та привести свою судову практику у відповідність із цими висновками, а не постановами Пленуму Вищого господарського суду України, чого судом зроблено не було.
Також скаржник стверджує, що судом першої інстанції залишено поза увагою його клопотання про витребування доказів від 08.04.2021 №НЮ-1/1226 без постановлення окремої ухвали суду. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, апеляційну скаргу у справі №910/3226/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/3226/21; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/3226/21 призначено на 14.07.2021 о 14:00 год.; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3226/21; запропоновано учасникам справи надати свої міркування щодо доцільності витребування документів, які зазначені у апеляційній скарзі; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
02.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло до Північного апеляційного господарського суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
05.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3226/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі №910/3226/21 відмовлено в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
13.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що оскаржуване судове рішення прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
Цього ж дня, на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло від скаржника клопотання, в якому просить відкласти розгляд даної справи у зв`язку з тим, що уповноважений його представник, який володіє матеріалами справи, перебуває у черговій щорічній відпустці з 05.07.2021 по 30.07.2021 включно, та враховуючи значну відстань і епідеміологічну ситуацію, не має можливості терміново забезпечити явку іншого представника для участі в судовому засіданні. 
Розглянувши в судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2020, вищевказане  клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила залишити його без розгляду, оскільки відсутність електронного цифрового підпису (ЕЦП) на електронному документі свідчить, що такий документ не підписаний у визначений законом спосіб. До того ж, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.          Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, саме лише посилання у клопотанні про відкладення судового засідання на світову пандемію, викликану коронавірусом СOVID-19, не є безумовною підставою для задоволення такого клопотання. При цьому, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів (таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.05.2020 у справі № 910/3880/19). Більше того, відповідачем є саме АТ «Українська залізниця» (м.Київ, вул. Єжи Гедройця, 5), а не його регіональна філія, тому посилання на значну відстань є безпідставними.   
Учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та у судове засідання, яке відбулося 14.07.2021, не з`явились та своїх представників не направили, хоча як свідчать матеріали справи вони були обізнані про дату та час розгляду даної справи.    
Враховуючи вищевикладене та те, що явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, оскільки доводи учасників справи були ґрунтовно викладені в апеляційній скарзі та відзиві, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності зазначених вище учасників справи.
Що стосується заявлено скаржником клопотання про витребування у позивача із всіма додатками належним чином засвідчену копію договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006, а також платіжних доручень або інших фінансових документів, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №51572154, 51586543, 51436830, 51584688, 51581122, 51588960, 51513794, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та порадившись на місці, ухвалила відмовити в його задоволенні, оскільки, по-перше, відповідачем не надано доказів вжиття заходів для самостійного отримання цих доказів саме у позивача, та не зазначено причин неможливості самостійного отримання цього доказу в останнього; по-друге, скаржником відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України не надано доказів, які б безумовно підтверджували  неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.    
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2020 року вантажовідправником - товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» на адресу теплової електростанції ВП «ДТЕК Бурштинська ТЕС» АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» було направлено вантаж - вугілля кам`яне, за залізничними накладними №№ 51581122, 51513794, 34025593, 51572154, 51572154, 51584688, 51588960, 51436830, 51586543. 
Під час перевезення вагонів на станції Покровськ Донецької залізниці та після прибуття вагонів на станцію Бурштин Львівської залізниці працівниками залізниці проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача кам`яного вугілля, про що було складено комерційні акти за № 482004/595, № 482004/594, № 482004/596, № 482004/597, № 482004/620, № 482004/618, № 482004/614, № 4500031668, № 482004/619, № 482004/617, № 482004/616, № 482004/615, № 388103/458, № 388103/459, № 388103/456, № 388103/455, № 388103/457, № 388103/463, № 388103/474, № 388103/468, № 388103/467.
Позивач зазначив, що оскільки відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з цим у нього виник обов`язок відшкодувати позивачу збитки у розмірі 127 991,88 грн, заподіяних незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних №№51581122, 51513794, 34025593, 51572154, 51572154, 51584688, 51588960, 51436830, 51586543.
Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 127     991,88 грн вартості недостачі вантажу (вугілля), що перевозився за вказаними вище накладними.
Оскаржуване судове рішення мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог щодо незбереження Залізницею вантажу під час перевезення, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.  
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України     цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення     Цивільного кодексу України     з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами     ст.193 Господарського кодексу України.
Згідно із     статтею 629 Цивільного кодексу України     договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою     статті 307 Господарського кодексу України     передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
За змістом     ст.307 Господарського кодексу України     та     ст.909 Цивільного кодексу України     договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
У відповідності до ст.920 Цивільного кодексу України     у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Згідно із     ст.924 Цивільного кодексу України     перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт"     передбачено, що залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ч.2     ст.23 Законом України "Про залізничний транспорт"     за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Згідно із ст.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству згідно з Правилами видачі вантажів.
Статтею 113 Статуту передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:
а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;
б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;
в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;
г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Згідно із     ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт"     обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.
Статтею 130 Статуту передбачено, що право на   пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за  умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно до ст.133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.
Як свідчать матеріали справи, позивачем здійснено відправлення по залізничним накладним №№51581122, 51513794, 34025593, 51572154, 51572154, 51584688, 51588960, 51436830, 51586543 з вугіллям кам`яним одержувачу ВП «ДТЕК Бурштинська ТЕС» АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО».
При надходженні вагонів на станції Покровськ Донецької залізниці та Бурштин Львівської залізниці працівниками залізниці було проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах не відповідає масі, вказаній у накладній.
Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами №482004/595, №482004/594, № 482004/596, № 482004/597, № 482004/620, № 482004/618, № 482004/614, № 4500031668, № 482004/619, № 482004/617, № 482004/616, № 482004/615, № 388103/458, № 388103/459, № 388103/456, № 388103/455, № 388103/457, № 388103/463, № 388103/474, № 388103/468, № 388103/467, в яких зазначено, що після прибуття вагонів на станцію проведено переважування маси вантажу та встановлена вагова нестача у вагонах №№ 62200951, 56867880, 56170715, 64054927, 56995137, 56547964, 53531034, 56738453, 56614902, 59411975, 61013769, 62524484, 56627326, 60307733, 5662357, 63424717, 60364205, 53528550, 56558588, 60033420, 61079455, 62524087, 52366663, 64093677.
При переважуванні вага виявилась меншою, ніж зазначено в провізних документах.
При цьому, на станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, оскільки протилежного сторонами не доведено, а саме Залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагонів та вантажу і на проміжних станціях. Комерційні акти не містять відомостей про те, що вагони мають технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.
Також Залізницею не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.
Отже, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що втрата під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності Залізниці.
Частиною третьою     статті 314 Господарського кодексу України     передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Відповідно до ч.1 ст.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Разом з тим, Статут Залізниці не передбачає обов`язкового подання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу. 
В підтвердження вартості відправленого вантажу, позивачем надано довідки, в яких зазначена вартість вугілля за 1 тону продукції. 
За приписами частини другої статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Пунктом 27 Правил вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.
Для вугілля коксівного, відносно якого у перевізних документах немає відмітки про відвантаження у вологому стані, пункт 27 Правил видачі вантажів встановлює норму недостачі при перевезенні 1%.
В пункті 20 залізничних накладних №№ 51581122, 51513794, 34025593, 51572154, 51572154, 51584688, 51588960, 51436830, 51586543 зазначено про перевезення вугілля кам`яного у твердому стані, вологість 0%.
З огляду на що, твердження відповідача про необхідність застосування 2 % норми недостачі є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунку вартості вагової нестачі вантажу проведений позивачем з урахуванням норми природної втрати та кількості фактичної недостачі, у зв`язку з чим сума втраченого вантажу у вагонах №№ 62200951, 56867880, 56170715, 64054927, 56995137, 56547964, 53531034, 56738453, 56614902, 59411975, 61013769, 62524484, 56627326, 60307733, 5662357, 63424717, 60364205, 53528550, 56558588, 60033420, 61079455, 62524087, 52366663, 64093677 становить у загальній сумі 127 991,88 грн.
          Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановлено вище.  
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наявності збитків позивача у сумі 127     991,88 грн, оскільки за змістом статей 113, 127 Статуту обов`язок доведення відсутності вини у разі втрати вантажу покладено на перевізника, чого останнім зроблено не було, а факт і розмір недостачі підтверджено належними та допустимими доказами, а також не спростовано відповідачем. Крім того, колегія суддів відзначає, що позивачем на підставі ст.130, 133 Статуту правомірно подано позов, а посилання скаржника на те, що позивач не  подано доказів понесення ним збитків є безпідставним та необґрунтованим.
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.76-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.  
Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.06.2018 по справі №910/5497/17, від 21.06.2018 по справ №910/435/17, від 05.07.2018 по справі №910/23348/16, від 24.07.2018 по справі №910/22325, від 07.08.2019 по справі №910/23346/16, від 10.08.2018 по справі №910/22324/16, від 16.10.2019 по справі №910/16904/18.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
              Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано. 
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою його клопотання про витребування доказів від 08.04.2021 №НЮ-1/1226 без постановлення окремої ухвали суду, спростовуються наявною в матеріалах справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у даній справі, якою відмовлено в задоволенні відповідного клопотання.
З огляду на викладене та аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору,  та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам відповідача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини,      яка відображає принцип,      пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.    
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильність вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.    
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                           П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/3226/21 залишити без задоволення. 
                 2.Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/3226/21 залишити без змін.  
           3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги  покласти на скаржника.   
           4.Матеріали справи №910/3226/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 19.07.2021.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                А.І. Тищенко