ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 р.	Справа № 520/4171/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.03.21 року по справі № 520/4171/2020
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області             
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою від 09.03.2021, в якій просив суд:
- визнати неправомірними дії Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області в особі його керівника Ізюмського міського голови ОСОБА_2 , які полягають в умисному невиконанні рішення від 14 травня 2020 року Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/4171/2020 за безпосереднього керівництва його особистого ляльковода (як стверджує Ізюмський міський голова ОСОБА_2 ) заступника Ізюмського міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_3 ;
- визнати неправомірними дії Ізюмської міської ради Харківської області в особі секретаря Ізюмської міської ради Петрова Костянтина Євгеновича, які полягають у сприянні порушенню вимог Конституції України, щодо невиконання судових рішень Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради шляхом недопущення до розгляду скарги ОСОБА_1 від 21.01.2021 та 01.03.2021 щодо неправомірної діяльності, яка полягає у невиконанні судових рішень та організації крадіжки заробітної плати ОСОБА_1 . Ізюмським міським головою ОСОБА_2 , як керівником Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, який підзвітний та підконтрольний Ізюмській міській раді Харківської області;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення від 14 травня 2020 року Харківського окружного адміністративного суду по справі №52/4171/2020 шляхом зобов`язання відповідача (боржника) Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України);
- прийняти відповідну ухвалу про встановлення судового контролю у справі №520/4171/2020 за виконанням рішення від 14.05.2020 року Харківського окружного адміністративного суду та направити її для виконання суб`єкту владних повноважень (боржнику) - Виконавчому комітету Ізюмської міської ради Харківської області;
- винести окрему ухвалу суду про наявність підстав розгляду питання порушення Конституції та Законів України щодо невиконання судових рішень посадовими особами Ізюмської міської ради Харківської області і її Виконавчого комітету та направити її для розгляду Ізюмською міською радою Харківської області та вжиття відповідних заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону посадовими особами Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначав, що після набрання законної сили рішення суду у цій справі він звернувся до органів державної виконавчої служби з виконавчим листом, виконавче провадження відкрито, на відповідача двічі накладені штрафи за невиконання рішення суду. Станом на момент подання цієї заяви рішення суду по справі № 520/4171/2020 залишається невиконаним. У зв`язку з цим позивач вважає наявними підстави для встановлення судового контролю.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, встановлення судового контролю – задоволено частково.
Зобов`язано Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області подати протягом двох місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 по справі № 520/4171/2020.
В задоволенні поданої заяви в іншій частині – відмовлено.
Відповідач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 09.03.2021 року про визнання дій неправомірними та встановлення судового контролю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідач наголошує, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відповідно до положеньст. 382 КАС Україниє диспозитивним правом суду при ухвалені рішення по суті позовних вимог.
Відповідач вважає, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Позивач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. 
Позивач наголошує, що законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться Невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. 
На думку позивача, Харківський окружний адміністративний суд, приймаючи оскаржувану апелянтом ухвалу від 18,03.2021 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення по справі №520/4171/2020, за моїм, ОСОБА_1 , позовом до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, дослідивши в повній мірі надані суду матеріали, встановивши факт не виконання боржником - суб`єктом владних повноважень судового рішення, не припустився порушення норм процесуального чи матеріального права, прийняв законне, справедливе та обґрунтоване судове рішення, яким встановив строк подання відповідачем Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області звіту про виконання рішення від 14.05.2020 року у даній справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, які полягають в невиплаті компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати – задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача, які полягають в невиплаті заробітної плати в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.
Зобов`язано Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1  компенсацію втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати відносно здійснених у лютому та жовтні 2016 року платежів в порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
В задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення суми компенсації –відмовлено.
Рішення набрало законної сили 29.09.2020.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09.10.2020 ВП № 63257705 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/4171/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.03.2021 на Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області накладено штраф у сумі 5100 грн.
Затяжний період невиконання судового рішення Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області стало причиною звернення позивача до суду з відповідною заявою.
Задовольняючи частково заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення суду від 14.05.2020 по справі № 520/4171/2020 відповідачем не виконується, заходи з примусового його виконання через органи державної виконавчої служби не призвели до завершення процедури судового провадження через отримання позивачем присуджених рішенням суду сум.
Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції, в частині що оскаржується, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Горнсбі проти Греції», «Жовнер проти України», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії» наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.
Відповідно до частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, вказаною нормою передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, процесуальні дії, визначені ст. 382 КАС України, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Використання у приписах вказаної статті словосполучення «суд, який ухвалив» дає підстави для висновку, що для встановлення судового контролю після ухвалення судового рішення у справі повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17, які суд, з урахуванням вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, які полягають в невиплаті заробітної плати, та стягнення на користь ОСОБА_1 з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області заробітної плати, яка підлягала до виплати у день звільнення з виборної посади 17 листопада 2015 року, але не виплачена до цього часу – залишено без розгляду. В іншій частині адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, які полягають в невиплаті компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати – задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача, які полягають в невиплаті заробітної плати в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Зобов`язано Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області (пл. Центральна, буд. 1, м. Ізюм, Харківська область, 64300, код ЄДРПОУ 04058806) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) компенсацію втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати відносно здійснених у лютому та жовтні 2016 року платежів в порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. В задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення суми компенсації – відмовлено.
Вказане рішення суду набрало законної сили 29.09.2020 року.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.10.2020 р. відкрито виконавче провадження № 63257705. 
28.10.2020 року Виконавчим комітетом Ізюмської ради було направлено лист №3194 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просили вказати чітку суму, яку відповідач повинен нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 
15.01.2021 року Виконавчим комітетом Ізюмської ради було направлено лист №114 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому відповідач надав роз`яснення стосовно того, що відповідач не ухиляється від виконання рішення, про те, не має права змінювати регулятивну частину судового рішення.
Крім того Виконавчий комітет Ізюмської міської ради звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з клопотанням про звернення до Харківського окружного адміністративного суду з метою роз`яснення виконання судового рішення від 14.05.2020 року по справі №520/4171/2020.
З вищевикладеного, на думку відповідача, вбачається, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року не виконується з підстав того, що рішення суду першої інстанції є незрозумілим для виконання.
Відповідачем, всупереч положенням вимог ст.ст.73, 74 КАС України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення дій на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року, а саме: зобов`язання Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати грошових доходів, у зв`язку з порушенням терміну їх виплати відносно здійснених у лютому та жовтні 2016 року платежів в порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Крім того, як убачається з даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження №63257705 з примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду, відкрите  виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 09.10.2020 не закінчено.
Доказів на виконання зазначеного рішення суду першої інстанції від 14.05.2020 року до матеріалів справи не надано.
Колегія суддів наголошує, що стаття 129-1 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний прикласти усіх зусиль для виконання судового рішення.
Відповідно до змісту ст. 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Враховуючи ту обставину, що рішення суду відповідачем не виконано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність встановлення відповідачу строку подання до суду звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 у справі №520/4171/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду  від 18.03.2021 року по справі № 520/4171/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 520/4171/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  14.07.2021 року