ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12849/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів – Земляної Г.В., Оксененка О.М., при  секретарі – Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 по 28.02.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 по 28.02.2018. 
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася йому в період проходження військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення відповідно до законодавства.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт зазначає про відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними, оскільки останній відповідно до Інструкції №260 виконував роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення.
Крім того стверджує, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплат індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 – лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було, як і у Військової частини НОМЕР_1 , яка є структурним підрозділом МОУ.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.08.2019 №183 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера розвідувального відділу, звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.06.2019 №303 у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення, з котлового та речового забезпечення, виключено із частини НОМЕР_2 м. Києві з 02.08.2019.
21.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив надати довідку щодо сум виплаченої йому індексації грошового забезпечення з січня 2015 року по день звільнення (виключення зі списків особового складу), із розбивкою помісячно та зазначенням місяця підвищення (базового місяця) та визначеної раніше суми (фіксованої суми). У разі не виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період позивач просив здійснити нарахування та виплату індексації.
Листом № 45 від 06.05.2020 позивача повідомлено, що питання щодо отримання грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки виникли у особливий період. Також, відповідачем надано довідку про щомісячне нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з січня 2015 року по 31 березня 2018 року.
Вважаючи невиплату індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини 2    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на. встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Де право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин 2, 3  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За приписами  статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди. Заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем. У якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина 2  статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»  визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
При цьому, Порядком проведення індексації грошових доходів населення затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078  (далі - Порядок № 1078) визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Пункт 1-1 Порядку № 1078 визначає, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню - підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розмір оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції    дійшов правомірного висновку, що невиплата відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є протиправною.
Твердження апелянта щодо відсутності фінансових ресурсів є безпідставним, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Положеннями  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078  визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - без змін.                                                                    
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених в силу пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

  суддя                                        Г.В.Земляна

  суддя                                        О.М.Оксененко