Ухвала                                               
07 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 569/12646/19
провадження № 61-14152ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Мороз Людмили Святославівни, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 
2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 липня 
2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділення частки у будинковолодінні,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 
2021 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/8 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_3 
1/8 частки в натурі з домоволодіння, що складається з приміщень на першому поверсі 1-4, площею 19,7 кв. м; 1-1-а, площею 3,8 кв. м; 1-3-а, площею 9,0 кв. м, а також 1/8 огорожі № 1, згідно з висновком експерта 
№ Е-01/10 від 26 лютого 2010 року (варіант № 5). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 22 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 
2021 року залишено без змін. Виключено з абзацу 5 резолютивної частини рішення суду від 27 січня 2021 року прізвище ОСОБА_2 .
У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат 
Мороз Л. С., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 
2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 липня 
2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Мороз Л. С., не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
При цьому, посилання заявника на ухвалу Вищого спеціалізованого суду 
з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року у справі № 347/331/15-ц не свідчить про оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, так як вказана ухвала не 
є джерелом правозастосовчої практики в розумінні частини четвертої статті 263 ЦПК України, а відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, а не Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддеюпостановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Мороз Людмили Святославівни, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 
2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 липня 
2021 року залишити без руху. 
Надати представнику ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокату Мороз Людмилі Святославівні,строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          Д. Д. Луспеник