П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4874/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук Андрій Валерійович   
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
15 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
18 травня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ,в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у порушенні строків звільнення ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 135 000 грн.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що  позивачем не ставиться вимога про поновлення на роботі, натомість предметом позову є визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення моральної шкоди, яка була завдана позивачу такою бездіяльністю, а тому даний спір не можна вважати трудовим.
Апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.12.2018 у справі №640/14909/16-ц, згідно якої компенсація завданої моральної шкоди має самостійне юридичне значення, та не поглинається трудовим спором.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, 18.05.2021 позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення військовослужбовця з порушення строків протиправними та зобов`язання  вчинити дії.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 160, 161 КАС України шляхом:
- обґрунтування оскаржуваної бездіяльності відповідача щодо невчасного звільнення позивача;
- надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду від 24.05.2021 позивачем подану заяву, в якій позивач зазначає, що згідно ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, у зв`язку  з чим, на думку позивача, строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди у зв`язку із порушенням строків звільнення, допущених роботодавцем, не встановлено.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, а у поданій заяві на виконання вимог ухвали від 24.05.2021 ним не наведено жодних обставин на підтвердження поважності причин його пропуску.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Пунктом 17 частини 4 статті 4 КАС України встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у порушенні строків звільнення ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 135 000 грн.
Тобто, аналізуючи предмет спору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що  вимога про зобов`язання відповідача виплатити моральну шкоду в сумі 135 000 грн. є похідною від вимоги визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у порушенні строків щодо звільнення ОСОБА_1 .
Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України  вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Враховуючи викладене, а також те, що позивач пов`язує завдання йому моральної шкоди у зв`язку з порушенням відповідачем строків звільнення з військової служби, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірні правовідносини пов`язані з проходженням військової служби, у зв`язку з чим під час обчислення строку звернення до суду з даним позовом застосуванню підлягають положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Приписами ч. 2 вказаної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
У свою чергу, положеннями ч. 3 наведеної норми, регламентовано для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Так, зокрема, у ч. 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
При цьому, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що при визначенні початку перебігу строку на звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. 
Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом. 
Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів певним строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Отже, враховуючи вказані норми процесуального законодавства, колегія суддів зазначає наступне. 
Як встановлено судом першої інстанції зі змісту позовної заяви, 15.07.2020 позивачем  подано командиру військової частини НОМЕР_1 письмовий рапорт про звільнення.
При цьому, лише 23.10.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №351 ОСОБА_1 , звільненого в запас наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 16.10.2020 №300, виключено зі списків особового складу частини, а з 24.10.2020 виключено з котлового забезпечення.
Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів зауважує, що про порушення своїх прав щодо невчасного звільнення позивач дізнався з моменту прийняття наказу від 23.10.2020.
Отже, за наведених обставин та з урахуванням того, що спірні правовідносини виникли між сторонами в наслідок звільнення позивача з публічної служби з порушенням строків, останнім днем для звернення позивача до суду з даним позовом, є 22.11.2020. 
Водночас, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до адміністративного  суду лише 18.05.2021, тобто через п`ять місяців після закінчення встановленого КАС України строку на звернення до суду з відповідним позовом. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що предметом звернення до суду є визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та стягнення моральної шкоди, яка була завдана позивачу такою бездіяльністю. Оскільки позивач не ставить вимогу про поновлення на роботі, на думку позивача, спір не можна вважати трудовим.
Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, оскільки ч. 5 ст. 122 КАС України встановлюється, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Враховуючи, що звернення до суду, а також вимога про зобов`язання виплатити позивачу моральну шкоду, обґрунтовано протиправними діями відповідача в частині порушення строку звільнення ОСОБА_1 , колегія суддів проходить до висновку, що строк звернення до суду в межах даних правовідносин визначений саме ч. 5 ст. 122 КАС України.
Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.12.2018 по справі №640/14909-16-ц, оскільки самостійним предметом спору в даній справі є вимоги лише про відшкодування моральної шкоди, які було розглянуто судом в порядку цивільного судочинства. 
Відповідно до ч. 2ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними, у зв`язку з чим позовна заява підлягала поверненню особі, яка ії подала.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Ватаманюк Р.В.