ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" серпня 2021 р.                                                                Справа №914/2885/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого судді  -  О.Л. Мирутенко 
суддів                       -  Н.М. Кравчук
                                  -  О.С. Скрипчук
секретаря судового засідання: О. Гунька

Розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу КП “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області
на рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021
у справі №914/2885/20 
за позовом: ПАТ “Львівобленерго”
до: КП “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області
про: стягнення 125 744,91 грн

ВСТАНОВИВ :
       Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021, суддя Горецька З.В., позовні вимоги ПАТ “Львівобленерго” було задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради Львівської області на користь приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" 38063,76 пені; 29    480,24 – 3% річних,  15    848,35 інфляційних втрат, 1394,02 судового збору та 5305,49 витрат на професійну правову допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.
      З даним рішенням не погодилося КП “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області і оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що судом порушено ст.ст. 210, 238 ГПК України, ст. 614 ЦК України.
 ПАТ “Львівобленерго” подало відзив на апеляційну скаргу в якому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 справу №914/2885/20 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, Галушко Н.А., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області на рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі №914/2885/20. Зобов`язано позивача по справі подати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу. Роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 було призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 29.06.2021.
Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №417 від 29.06.2021 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Галушко Н.А. було призначено автоматизовану заміну складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги  у справі № 914/2885/20.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 справу №914/2885/20 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.
Розгляд справи розпочався спочатку. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 було відкладено розгляд апеляційної скарги КП “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області на 09.08.2021, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
За приписами ч. 13  ст. 8 ГПК України  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 270 ГПК України,  апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі №914/2885/20 - без змін, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” до Комунального підприємства “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області про стягнення заборгованості в розмірі 125 744,91 грн.
Підстава позову - 28.02.2007 року між ВАТ “Львівобленерго“ та Комунальним підприємством  “Дрогобичводоканал”  ДМР укладено договір про постачання електричної енергії  № 90132.
Господарським  судом Львівської області 23.10.2019 року  у  справі №914/1283/19 за позовом Приватного  акціонерного  товариства  “Львівобленерго”  до  комунального  підприємства “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області  винесено  рішення, яким позовні  вимоги задоволено частково – стягнуто  з  комунального  підприємства “Дрогобичводоканал”  Дрогобицької  міської  ради  Львівської  області  на  користь  Приватного акціонерного  товариства  “Львівобленего”  1 119 241,  36  грн. -  основного  боргу,  100781,06  грн. – пені,  19 214,20  грн. – 3 %  річних,  27069,36 грн. -   інфляційних  втрат,  20 506,30 грн. – витрати на оплату судового збору.
05.02.2020 року Західним апеляційним господарським судом  винесена постанова у справі №914/1283/19,  якою  апеляційну  скаргу  ПрАТ  “Львівобленерго”  залишено  без  задоволення, рішення  Господарського  суду  Львівської  області  від  23.10.2019 року  без  змін.  Ухвалою Верховного  Суду  у  складі  колегії  суддів  Касаційного  господарського  суду  від  09.06.2020 року касаційне провадження закрито.
КП “Дрогобичводоканал” ДМР не оскаржував вищезазначене рішення, і в той же час не сплатив  заборгованість у добровільному порядку.
13.04.2020 року  Господарським  судом  Львівської  області  у  справі  №914/1283/19  на виконання  рішення  Господарського  суду  Львівської  області  від  23.10.2019 року  видано  наказ  на примусове стягнення.
12.05.2020 року  державним  виконавцем  Дрогобицького  міськрайонного  відділу державної виконавчої  служби  Західного  міжрегіонального  управління  Міністерства  юстиції  (м.  Львів) відкрито виконавче  провадження з  виконання  наказу Господарського  суду Львівської області №914/1283/19 від  13.04.2020 року.
15.04.2020  року  за  заявою  КП  “Дрогобичводоканал”  ДМР судом  винесено  Ухвалу  про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від  23.10.2019 року  у справі №914/1283/19 на 4 місяці таким чином:
- до  16.05.2020 року - 321  703,07 грн.
- до  16.06.2020 року - 321  703,07 грн.
- до  16.07.2020 року - 321  703,07 грн.
- до  16.08.2020 року - 321  703,07 грн.
Зазначену  заборгованість  КП  “Дрогобичводоканал”  ДМР  оплатило  13.05.2020 року, 12.06.2020 року,  14.07.2020 року,  12.08.2020 року.
На підтвердження скрутного матеріального становища відповідач представив:
-          довідку про фінансові результати за дев`ять місяців 2020 року, дебіторську заборгованість в розмірі 27    288,20 тис. грн. та кредиторську 84    278,30 тис. грн.
-          фінансову звітність малого підприємтсва від 30.09.2020 року що свічить про наявність збитків.
Згідно договору про надання правничої допомоги №20/7-15 від 21.07.2020 року видано рахунок №20/056 від 27.07.2020 року на оплату 8000,00 грн., який сплачений в повному обсязі (платіжне доручення №14701 від 29.07.2020 року). 
В силу статті 11 Цивільного кодексу України між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару (постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу) на підставі Договору.
Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частинами 1 та 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 7 Додатка № 2 "Порядок розрахунків" до Договору тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.
Статтею  526  ЦК  України визначено,  що  зобов`язання  має  виконуватися належним чином  відповідно  до  умов  договору  та  вимог  цього Кодексу,  інших  актів  цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового  обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини ч. ст. 193  ГК України. Згідно зі статтею 610 ЦК  України порушенням  зобов`язання  є  його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612  цього  Кодексу встановлено,  що  боржник  вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно  до  частини  другої статті  625  ЦК  України боржник,  який  прострочив виконання грошового  зобов`язання,  на вимогу  кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням  установленого  індексу  інфляції за весь час  прострочення, а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір  процентів  не  встановлено  договором  або законом.
Згідно із ч і  ст. 598  ЦК  України зобов`язання  припиняється  частково  або  в  повному обсязі  на  підставах, встановлених  договором  або  законом. Зокрема, ст. 599  цього Кодексу передбачає,  що  зобов`язання  припиняється  виконанням,  проведеним  належним чином.
Приписами статті  604  ЦК  України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю  сторін.  Зобов`язання  припиняється  за  домовленістю  сторін  про  заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Рішенням по справі №914/1283/19 з КП “Дрогобичводоканал” ДМР стягнуто пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати за наступні періоди:
-          пеню з 09.11.2018 року – 05.05.2019 року;
-          три відсотки річних з 09.11.2018 року – 31.05.2019 року;
-          інфляційні втрати з 09.11.2018 року – 30.04.2019 року.
Розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат по справі №914/2885/20 проведено позивачем з урахуванням попередніх періодів нарахування до 14.04.2020 року. Тобто розрахунок не зачіпає період розстрочення виконання рішення у справі №914/1283/19 від 23.10.2019 року, оскільки ухвала про розстрочення винесена 15.04.2020 року. Зобов`язання по сплаті основної суми боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат виконані Відповідачем в межах строків визначених ухвалою про розстрочення. Відповідно до п. 48 Постанови ВП ВС від 04.06.2019 року у справі №916/190/18: “розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірних зобов`язань відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання , зокрема сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України”. Окрім того в п. 53 зазначеної Постанови вказується, що прийняття судом рішення про розстрочку чи відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. За даних обставин Позивач правомірно нарахував інфляційні втрати та три відсотки річних, що спростовує твердження Відповідача про неправомірність звернення судового наказу для виконання рішення, оскільки таке виконано в межах строків встановлених ухвалою про розстрочення, а період нарахування завершується датою винесення такої ухвали. 
Згідно з пунктом 4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставку НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.
Суд першої інстанції перевіривши розрахунок пені встановив, що такий проведений арифметично вірно.
Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічне положення міститься й у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Беручи до уваги той факт, що відповідач забезпечує населення питною водою, надає послуги з водопостачання та водовідведення, збитковість діяльності відповідача (підтверджується наявними в матеріалах справи доказами), відсутність будь-яких доказів зі сторони позивача про завдання йому суттєвої шкоди порушенням зобов`язання, суд першої інстанції обгрунтовано визнав за необхідне зменшити розмір пені на 50%. Таким чином до стягнення підлягає 38    063,76 грн пені.
Щодо позовної давності, необхідно зазначити, що ПрАТ “Львівобленерго”  звернулося  з позовною заявою  в  Господарський суд Львівської області  05.11.2020  року  про стягнення  з  КП  “Дрогобичводоканал”  ДМР  заборгованості  у  сумі 125 744,91  грн., з яких  76 127,51  грн.  складає  пеня  за  період 01.12.2019 року по 06.03.2020 року.
Приписами ст. 258 ЦК України встановлено позовну давність в один рік до вимоги про стягнення  неустойки  (штрафу, пені). Тобто,  при  зверненні  в  суд  05.11.2020  року  нарахування пені  за  заборгованість,  яка  не  була  сплачена  КП  “Дрогобичводоканал”  ДМР  в  період з 01.12.2019 року до 06.03.2020 року правомірна.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 8 Додатку № 2 до Договору у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.
Суд першої інстанції детально перевіривши розрахунок встановив, що такий проведено арифметично правильно, а тому стягненню підлягає 29  480,24 – 3% річних.
Крім того, відповідач клопотав про зменшення 3% річних з посиланням на Постанову Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18. У справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України,  і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Висновок про зменшення 3% річних по даній справі суд зробив з урахування перелічених вище конкретних обставин справи, наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Суд вважав такі санкції несправедливими та неспівмірними.
Аргументи відповідача не можуть братись до уваги з посиланням на справу №902/417/18, оскільки позивачем застосовано розмір відсоткової ставки, який відповідає нормам статті 625 ЦК України, а нарахування 3% річних є пропорційними та справедливим.
Вказана позиція підтверджується висновками, які викладені в Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі №     910/13071/19.
З цього приводу суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу позивача, що інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. 
За наведених обставин індекс інфляції за період з 01.04.2020 року по 14.04.2020 року (14) днів рівний нулю.
Крім того суд першої інстанції обгрунтовано перевіривши розрахунок інфляційних втрат встановив, що з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року сума втрат становить 9464,25 грн.
Загальна сума інфляційних втрат, що підлягає задоволенню становить 15    848,35 грн.
Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Так, у позовній заяві зазначено, що позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на оплату судового збору у розмірі 2102,00 грн. та 8000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідачем надано заперечення стосовно заявлених до стягнення сум витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем представлено копію договору про надання правової допомоги №20/7-15 від 21.07.2020 року, копію рахунку №20/056 від 29.07.2020 року (рахунок містить детальний опис виконаних робіт, наданих послуг) та оригінал платіжного доручення №14701 від 29.07.2020 року.
Що стосується суми заборгованості, яка підлягає стягненню та зазначена в договорі про надання правничої допомоги, позивач зазначає наступне. 09.09.2020 року Господарським судом видано судовий наказ про стягнення з КП “Дрогобичводоканал” ДМР пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, однак, ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 року у справі №914/2574/20 даний наказ було скасовано на підставі заяви КП “Дрогобичводоканал” ДМР. Дані обставини спонукали позивача звернутись до Господарського суду Львівської області в межах позовного провадження, в свою чергу проведено перерахунок суми пені за прострочену заборгованість.
Згідно договору про правову допомогу АО приймає на себе зобов`язання забезпечувати представництво клієнта в суді та надавати інші види правничої допомоги та фактичні витрати для виконання доручень клієнта (п. 1.1 договору).
В договорі узгоджено вартість правової допомоги в розмірі – 8 000,00 грн (п.п. 4.1 п. 4 договору).
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 постанови). 
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України     суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що за час розгляду даної справи Адвокатським об`єднанням “Юріс Консультус” вчинялись процесуальні дії щодо ведення даної справи, тобто фактично послуги правової допомоги позивачу надавались.
Крім того витрати на правову допомогу співмірні з фактично наданими послугами, складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт. 
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До задоволення підлягає 1394,02 грн. судового збору та 5305,49 грн витрат на професійну правову допомогу з урахуванням часткового задоволення позовних вимог.
Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з КП “Дрогобичводоканал” на користь ПАТ “Львівобленерго” 38    063,76 грн. – пені, 29    480,24 грн. – 3% річних, 15    848,35 грн. – інфляційних втрат, підлягають до задоволення. В решті позовних вимог слід відмовити.
Що ж стосується твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 210, 238 ГПК України, ст. 614 ЦК України, то колегія суддів їх відхиляє як безпідставні та такі, що спростовані матеріалами справи. 
З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 року у справі №914/2885/20 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд 

Постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 року у справі №914/2885/20 залишити без змін. 
Апеляційну скаргу КП “Дрогобичводоканал” Дрогобицької міської ради Львівської області залишити без задоволення.
Постанова Західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 у справі №914/2885/20 оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                  О.Л. Мирутенко   

Судді:                                                                                                  Н.М. Кравчук

                                                                                                                             О.С. Скрипчук

«Повний текст постанови виготовлено 11.08.2021»