КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
20 липня 2021 року
 
м. Київ
 
справа №761/820/20
 
провадження № 22-ц/824/11260/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Агропросперіс банк»
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргупозивача ОСОБА_1 
 
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року у складі судді Савицького О.А.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропросперіс банк» про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 17 червня 2021 рокупозивач ОСОБА_1 звернувсядо суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки уважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що він звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як споживач фінансових послуг.
Уважає, що суд першої інстанції безпідставного висновку дійшов про наявність підстав для повернення позовної заяви внаслідок несплати судового збору.
19 липня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив члена правління АТ «Агропросперіс Банк» ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, а також застосувати до ОСОБА_1 заходи дисциплінарного впливу.
Уважає, що місцевий суд законно та обґрунтовано повернув позовну заяву              ОСОБА_1 з підстав несплати судового збору.
Зауважує, що ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі умисно систематично вживає неприпустимо образливі дискредитуючи висловлювання на адресу суду.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України  розгляд справи здійснюється  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що станом на                 05 березня 2021 року позивач недоліки, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не усунув, а тому відповідно до статті 185 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню особі, яка її подала.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Агропросперіс банк» про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року визнано неподаною та повернуто з підстав несплати заявником судового збору за подання апеляційної скарги.
Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року ухвалу Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційним судом установлено, що одна з позовних вимог ОСОБА_1 , а саме про визнання неправомірною бездіяльність банку щодо ненадання письмової відповіді про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року №2018-606, ґрунтуються на вимогах Закону України «Про звернення громадян», а тому за вказану позовну вимогу необхідно сплатити судовий збір.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.
Судом було дійдено висновку, що на позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності банку щодо ненадання письмової відповіді та про зобов`язання банку письмово надати інформацію ОСОБА_1 розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а тому за вказану вимогу він звільнений від сплати судового збору.
При цьому, за позовну вимогу про визнання неправомірною бездіяльності банку щодо ненадання письмової відповіді про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року № 2018-606, позивач повинен сплатити судовий збір, з урахуванням ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмір ставки судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка становить 840,80 грн.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України, оскільки позивачем у позовній заяві не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) відповідачів, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України позивача; не вказано ціну позову та її обґрунтований розрахунок; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; не сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення коштів. 
Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до оформлення позовної заяви.
Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно норм частин першої та другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 176 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви (заяви) постановляє ухвалу про залишення позовної заяви (заяви) без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви (заяви) без руху зазначаються недоліки позовної заяви (заяви), спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви (заяви) без руху.
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви (заяви) у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (заявникові) (частина третя статті 185 ЦПК України).
У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому відділенні відмітки про вручення судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року отримано 01 лютого 2021 року. При цьому, ОСОБА_1 , отримавши 01 лютого 2021 року копію ухвали, станом на 05 березня 2021 року не усунув недоліки своєї позовної заяви. 
Будь-яких повідомлень щодо неможливості виконання ухвали суду від 13 січня 2021 року у строки, встановлені судом, не направив.
Також матеріалами встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просив визнати неправомірною бездіяльність банку щодо ненадання письмової відповіді про результати розгляду його скарги від 12 липня 2018 року № 2018-606; зобов`язати відповідача письмово повідомити, коли і яким працівникам банку позивач заборонив видавати кошти з відкритих рахунків третім особам, на користь яких ці рахунки були відкриті                           ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції, повертаючи дану справу для продовження строку, зауважив, що вимоги позову ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності банку щодо ненадання письмової відповіді про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року № 2018-606 ґрунтуються на вимогах Закону України «Про звернення громадян», а тому за вказану позовну вимогу необхідно сплачувати судовий збір.
Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.
Виходячи з підстав пред`явленого позову, відносини між сторонами регулюються не тільки Законом України «Про захист прав споживачів», а й передусім ЦК України.
Отже, щодо поширення дії Закону України «Про захист прав споживачів» на позовну вимогу про визнання неправомірною бездіяльності банку щодо ненадання письмової відповіді та про зобов`язання банку письмово надати інформацію ОСОБА_1 , суж апеляційної інстанції вказав, що наведене надає позивачу право не сплачувати судовий збір під час звернення до суду з таким позовом, а також під час подання апеляційних та касаційних скарг у справах про захист прав споживачів відповідно до правил статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Суд першої інстанції при вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху врахував зазначені апеляційним судом зауваження та норми законодавства і дійшов висновку про необхідність позивачу сплатити судовий збір за одну позовну вимогу, а саме про визнання неправомірною бездіяльність банку щодо ненадання письмової відповіді про результати розгляду скарги, оскільки така вимоги підпадає під дію Закону України «Про звернення громадян».
Всі вищевказані доводи були обґрунтовано викладені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року, яка отримана позивачем.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не в повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі Шевченківського районного суду                    м. Києва від 13 січня 2021 року, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та  постановленою з дотримання норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Агропросперіс Банк» просило застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у зв`язку із зловживанням ним процесуальними правами та неповагою до суду.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.
За змістом пункту 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
Виходячи зі змісту статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі 199/6713/14-ц (провадження № 14-92 цс 19) зроблено правовий висновок про те, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.
Обґрунтування позову (заяви, скарги) з використанням наведених висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, цей Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).
Звертаючись в суд з відповідними процесуальними документами, позивачу хоч і надане право викладати їх на власний розсуд з дотриманням загальних вимог щодо форми та змісту, проте це не дає йому права огульно та свавільно використовувати неоднозначні висловлювання по відношенню до учасників процесу чи суду (суддів), що можуть слугувати виявом неповаги або честі, гідності цих осіб.
При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги, систематично вживав окремі висловлювання, які містять явні ознаки неповаги до суду, а саме: «суддя Савицький О.А. сфабрикував завідомо незаконну та необґрунтовану ухвалу»; «суддя Київського апеляційного суду Писана Т.О. умисно сфабрикувала завідомо незаконну та необґрунтовану ухвалу»; «суддя Савицький О.А. повторно сфабрикував завідомо незаконну та необґрунтовану ухвалу».
Таким чином, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 містяться елементи, що свідчать про порушення процесуального обов`язку учасника справи виявляти повагу до суду (суддів).
Частиною четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є попередження.
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до позивача такий захід процесуального примусу як попередження щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами у вигляді використання образливих або лайливих слів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями) або з іншими учасниками процесу та їхніми представниками.
Такий захід процесуального примусу як попередження повністю узгоджується з допущеними ОСОБА_1 зловживаннями та має спонукати останнього до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року - залишити без змін.
Попередити ОСОБА_1 про неприпустимість зловживання процесуальними правами у вигляді використання образливих або лайливих слів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями) або з іншими учасниками процесу та їхніми представниками.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

 
          Головуючий                                                                       В.А. Кравець

           Судді                                                                                       О.В. Желепа

                                                                                                            О.Ф. Мазурик