Ухвала
Іменем України
 
16 липня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 161/19279/20
провадження № 61-9127ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович,
заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро оцінки та інвентаризації», Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 ,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року у складі судді Ковтуненко В. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С., заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Бюро оцінки та інвентаризації», Державне підприємство (далі - ДП) «Сетам», ОСОБА_2 .
Скарга обґрунтована тим, що у провадженні приватного виконавця перебуває виконавче провадження з виконання ухвали Луцького міськрайонного суду від 02 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за відхилення від ідеальної частки в житловому будинку та літній кухні у розмірі 604 500,00 грн та за відхилення від ідеальної частки в земельній ділянці площею 0,2136 га в АДРЕСА_1 у сумі 85 660,00 грн.
Постановою про арешт майна боржника від 02 жовтня 2020 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника у межах суми стягнення у розмірі 759 676,00 грн, а 27 жовтня 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме 1/2 частки житлового будинку в АДРЕСА_2 , 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер 0725755103:03:001:0558, постанова надіслана ОСОБА_1 28 жовтня 2020 року.
У постанові неправильно вказано адресу, оскільки відбулось перейменування вулиць, тому будинок знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» винесено 09 листопада 2020 року, яка отримана боржником 20 листопада 2020 року.
Звіт про оцінку Ѕ частини земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_2 від 12 листопада 2020 року отримала 17 листопада 2020 року. У звіті зазначено недостовірні дані, оскільки, не зроблено примітки про відсутність тераси, а площею 6,7 кв. м, тераси 2-а площею 11,2 кв. м, альтанки літ. «Г-1», «Е-1», які демонтовано, у звіті не визначено ринкову вартість. У день складання звіту приватним виконавцем відправлено заявку на реалізацію арештованого майна.
Боржник не була присутня при огляді оцінювачем майна, оскільки не була повідомлена про візит оцінювача, тому вважала, що оцінка майна проведена без огляду об`єкта оцінки.
Згідно з наданим звітом, вартість Ѕ частини земельної ділянки та розташованого на ній будинку з господарськими спорудами в селі Мельники Шацького району становить 971 237,00 грн.
Водночас, згідно з висновком ТОВ «Гранд Валор» від 20 листопада 2020 року, складеним на замовлення ОСОБА_1 , вартість Ѕ частини будинку становить 1 264 578,00 грн, а вартість Ѕ частини земельної ділянки - 180 594,00 грн, що вказує на заниження оцінки призначеним приватним виконавцем оцінювачем.
У зв`язку з викладеним просила суд визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. щодо використання звіту від 12 листопада 2020 року. Визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо передачі арештованого майна Волинській філії ДП «Сетам» на реалізацію шляхом організації електронних торгів за початковою вартістю 971 237,00 грн. Зобов`язати приватного виконавця усунути допущені порушення при оцінці майна та передачі його на реалізацію, зупинити передачу арештованого майна на реалізацію шляхом організації електронних торгів, та зупинити реалізацію майна.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
ОСОБА_1 26 травня 2021 року звернулась засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у вищевказаній справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що копію постанови отримала засобами поштового зв`язку, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення, яка міститься у матеріалах справи, проте не надала належних доказів на підтвердження цього.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, а саме надання доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови.
 
У липні 2021 року від ОСОБА_1 на поштову адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме лист Акціонерного товариства «Укрпошта» з якого убачається, що лист апеляційного суду заявник отримала 05 травня 2021 року.
 
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на  касаційне оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року та постанови Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки з наданих доказів убачається, що копію постанови заявник дійсно отримала 05 травня 2021 року та звернулась із касаційною скаргою 26 травня 2021 року, що є підставою для його поновлення.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги порушення вимог закону при проведенні оцінки майна, зокрема, що суб`єктом оціночної діяльності огляд об`єкта нерухомості не проводився, у звіті зазначена інформація щодо об`єкта оцінки, яка не відповідає дійсності, внаслідок чого вартість об`єкта оцінки є заниженою. Натомість судами протиправно не взято до уваги висновок ТОВ «Гранд Валор», зроблений на замовлення ОСОБА_1 .
 
У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року та постанови Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. перебуває виконавче провадження № 63196145 з примусового виконання ухвали Луцького міськрайонного суду від 02 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 690 160,00 грн.
 
У межах вказаного виконавчого провадження 27 жовтня 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 , та Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер 0725755103:001:0558. У постанові зазначено, що будинок має ознаки самовільної реконструкції.
 
28 жовтня 2020 року постанову направлено сторонам виконавчого провадження.
 
У межах виконавчого провадження № 63196145 09 листопада 2020 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якої призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації», зобов`язано суб`єкта оціночної діяльності надати письмовий звіт із питань визначення ринкової вартості описаного майна в умовах вимушеного продажу.
 
09 листопада 2020 року за вихідним № 1430 простим поштовим відправленням копія зазначеної постанови надіслана ОСОБА_1 .
 
У подальшому, 11 листопада 2020 року ТзОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» складено звіт, згідно з яким ринкова вартість об`єктів оцінки становить 971 237,00 грн.
 
Повідомленням про експертну оцінку майна від 12 листопада 2020 року № 1452 проінформовано сторони про результати оцінки майна. 
 
У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження № 12-18гс18) зроблено висновок, що «чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зроблено висновок, що «право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. На думку Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18)».
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суди правильно виходили з того, що нею не доведено, що приватним виконавцем чи оцінювачем порушено вимоги Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 та Національного стандарту № 2, під час проведення оцінки майна. Наданий ОСОБА_1 звіт ТОВ «Гранд Валор», складений з метою визначення ринкової вартості для укладення цивільно-правових угод, цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів. Тому суди дійшли висновку, що приватним виконавцем правомірно використано звіт, складений ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації», оскільки таке проводило оцінку з метою визначення вартості об`єкта оцінки для відчуження в умовах вимушеного продажу, що відповідає дійсній меті продажу зазначених об`єктів нерухомості, що у свою чергу узгоджується з пунктом 21 Національного стандарту № 2.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 58, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04).
Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні. 
Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року та постанови Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року.
 
У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Пироги Сергія Степановича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро оцінки та інвентаризації», Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 , за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик