Провадження № 33/4820/555/21 
Справа № 676/2851/21 Головуючий в 1-й інстанції Драч І. В. 
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н.О. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Шкварчука В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року, -
в с т а н о в и л а :
Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , приватного підприємця, 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн. судового збору.
За постановою суду, 16 травня 2021 року о 3 год. 40 хв. в м. Кам`янець-Подільський, по вул. Польський ринок, 16, Хмельницької області, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом HYUNDAI Н200, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), на місці зупинки, в присутності двох свідків, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням дозволених технічних засобів фіксування такого стану та в медичному закладі у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та події. 
Постанову вважає незаконною, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
На думку апелянта, наявні у матеріалах справи відеодокази є неналежними та недопустимими, оскільки факт керування транспортним засобом не фіксувався на відеореєстратор, яким обладнаний поліцейський автомобіль, відеозапис не безперервний, а дата і час, зафіксовані на відео, не відповідають події правопорушення. Крім того, один із відеозаписів зафіксований на мобільний телефон, що не передбачено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року. 
Суд першої інстанції не звернув увагу на порушення поліцейськими вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а саме незаконність зупинки транспортного засобу, оскільки останні не могли пояснити конкретну причину. 
Поліцейський всупереч вимогам ст. 266 КУпАП не пропонував пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, а також не видавав направлення на проходження такого огляду. 
Крім того, працівники поліції запропонували йому пройти огляд в медичному закладі після закінчення двох годин з моменту встановлення підстав для здійснення такого огляду, оскільки протокол складено о 03 год. 40 хв., а автомобіль доставлено на штраф майданчик лише о 06 год. 25 хв. 
Поза увагою суду залишилось те, що свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що перебуваючи від водія на відстані двох метрів він не відчув жодних ознак сп`яніння. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягується адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Шкварчука В.Д. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, дослідивши відеозаписи безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. 
Зокрема, даними:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 487558 від 16 травня 2021 року, згідно яких 16 травня 2021 року о 3 год. 40 хв. в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області по вул. Польський ринок, 16, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом HYUNDAI Н200, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків на місці зупинки з використанням дозволених технічних засобів фіксування такого стану та в медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);
- письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що 16 травня 2021 року вони були присутніми під час того, як працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився. Від пропозиції проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння водій також відмовився (а.с. 2, 3);
- даними відеозаписів означеної події, що зафіксовані на відеокамери працівників поліції та відеореєстратор поліцейського автомобіля (а.с. 7, 18).
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. 
Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.
Посилання апелянта на неналежність та недопустимість відеодоказів, оскільки факт керування транспортним засобом не фіксувався на відеореєстратор, яким обладнаний поліцейський автомобіль, спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, даними відеозапису (файл 2021-05-16 at 10.44.57), на якому зафіксовано рух транспортного засобу HYUNDAI Н200, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , саме на відеореєстратор поліцейського автомобіля. 
Доводи про те, що відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, оскільки на такому зафіксовані лише окремі фрагменти обставин події, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала правове визначення понять належності та допустимості доказів у справах про адміністративні правопорушення. Тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.
Так, відповідно до приписів ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
В матеріалах справи наявні оптичні диски із відеозаписом означеної події. Із даних дисків вбачається, що саме ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у присутності двох свідків. Відсутність безперервного запису означеної події ніяким чином не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин, підтверджених сукупністю інших вищевказаних належних та допустимих доказів.
Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 .
Отже, наявний відеозапис події є належним та допустимим доказом у справі. 
Заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що дата і час, зафіксовані на відео, не відповідають події правопорушення. Так, дійсно під час дослідження відеозаписів у судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що на двох відеофайлах зазначено «20.10.17 р.» та «2018/01/03». Разом з тим, ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що на відеозаписах зафіксовано його особу, а подія мала місце 16 травня 2021 року о 03 год. 40 хв. в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області по вул. Польський ринок, 16. 
Посилання ж апелянта на те, що один із відеозаписів зафіксований на мобільний телефон, що не передбачено Інструкцією № 1026 від 18.12.2018 року, то такі на увагу не заслуговують, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. 
Відеофайл, як доказ вини ОСОБА_1 , був правильно оцінений судом відповідно до вимог ст. 252 КУпАП в сукупності з усіма обставинами справи та не спростовує винуватості останнього у вчиненому. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейські порушили вимоги ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а саме незаконно його зупинили та не могли пояснити конкретну причину, спростовуються наявними у справі доказами.
Зокрема, з відеозапису, зафіксованому на місці зупинки транспортного засобу (файл E700000_00000020180103163309_0008 (з 08:01 хв. по 08:06 хв.; 10:18 хв.), вбачається, як працівники поліції неодноразово пояснюють водію ОСОБА_1 причину зупинки - з метою опитування водія та пасажирів про обставини вчинення кримінального правопорушення, свідками якого вони могли бути. Таке право поліцейських передбачено вимогами п. 5 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому будь-яких порушень останні не допустили. 
Доводи апелянта про те, що поліцейський всупереч вимогам ст. 266 КУпАП не пропонував пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я не ґрунтуються на вимогах закону та наявних у справі доказах.
Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Даними відеозаписів (файл E700000_00000020180103163309_0008 (з 04:51 хв. по 06:45 хв.), файл 2021-05-16 at 10.45.54 (з 00:00 хв. до 00:25 хв.) підтверджується пропозиція поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а після відмови ОСОБА_1 від такої - пропозиція проїхати до медичного закладу. Однак, і на це поліцейський отримав відмову від водія. Далі, відповідно до вимог Закону, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду, а також його права. При цьому, останній повідомив, що наслідки знає, а також і те, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. Разом з тим, ОСОБА_1 не був позбавлений права уточнити до якого саме медичного закладу його направлятимуть, у разі, якщо він погодиться. Зазначене підтверджується і письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Посилання апелянта на те, що поліцейський не видавав направлення на проходження огляду в медичному закладі не ґрунтується на вимогах закону. Так, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння складається поліцейським у разі, коли останній погоджується на проходження такого огляду в медичному закладі. В даному випадку ОСОБА_1 у категоричній формі відмовився на проходження огляду в медичному закладі, а тому направлення не оформлялось і не видавалось. 
Доводи апелянта про те, що працівники поліції запропонували йому пройти огляд в медичному закладі після закінчення двох годин з моменту встановлення підстав для здійснення такого огляду не підтвердженні належними та допустимими доказами. Так, дані витягу з Журналу обліку транспортних засобів (тощо), які зберігаються на спеціалізованому майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів підтверджують лише факт доставлення автомобіля ОСОБА_1 на штраф майданчик о 06 год. 25 хв., а не факт пропозиції пройти огляд в медичному закладі (а.с. 57-59). Навпаки, згідно з відеозаписом пропозиція проїхати до медичного закладу була озвучена поліцейським одразу ж після відмови водія пройти такий огляд на місці зупинки (файл E700000_00000020180103163309_0008 (з 04:51 хв. по 06:45 хв.), файл 2021-05-16 at 10.45.54 (з 00:00 хв. до 00:25 хв.). 
Щодо посилання апелянта на пояснення свідка ОСОБА_2 , який у судовому засіданні пояснив, що перебуваючи від водія на відстані двох метрів не відчув жодних ознак сп`яніння, то у даному випадку останній не був свідком встановлення ознак сп`яніння у водія, а був свідком відмови останнього від проходження огляду. Крім того, відповідно до вимог КУпАП, Інструкції № 1026 від 18.12.2018 року особою, яка встановлює наявність чи відсутність ознак сп`яніння є працівник поліції, а не свідки. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були підставами для зміни або скасування судового рішення.
Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини   ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду                                                Федорова Н.О.