ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14842/20                                                         Суддя першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    Степанюка А.Г., 
суддів                                        Губської Л.В., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві), в якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, згідно Заяви від 27.01.2020 року № 1538 відповідно до ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, згідно Заяви від 27.01.2020 року № 1538 у відповідності до ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27 січня 2020 року. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.05.2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, згідно Заяви від 27.01.2020 року № 1538 відповідно до ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем безпідставно та необґрунтовано відмовлено у призначенні Позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. При цьому суд підкреслив, що оскільки у межах даної справи було перевірено правомірність дій Відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та встановлена протиправність дій Відповідача щодо відмови у призначенні пенсії з підстав, викладених у вказаному листі та викладено правову позицію з цього питання, то належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, ГУ ПФ в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з наданих Позивачем для призначення пенсії документів неможливо визначити його право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки відсутній необхідний стаж за списком № 1. Також в апеляційній скарзі Відповідач посилається на Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, яким передбачено подання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників та зазначено, що для зарахування періодів роботи з 21.08.1992 року обов`язково потрібна атестація робочого місця.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи. Наголошує на тому, що Відповідачу разом із заявою про призначення пенсії надавались документи на підтвердження проведення атестації робочих місць, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
Також Позивач зазначив, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, проте Позивачем було надано трудову книжку з відповідними записами Відповідачеві при поданні заяви про призначення пенсії.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 року справу було призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в м. Києві.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.01.2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ в м. Києві із заявою та додатковими документами щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за списком №1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За результатами розгляду заяви Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років ГУ ПФ в м. Києві прийняла рішення від 02.03.2020 року № 2600-0301-8/26486 про підтвердження Позивачу право на зарахування періодів роботи з 30.12.1988 року по 29.02.1992 року - лаборантом хімічного аналізу хімічної лабораторії хімічного цеха капронового виробництва, з 01.03.1992 року по 30.06.1993 року - лаборантом хімічного аналізу хімічної лабораторії  прядильного цеха капронового виробництва на ВАТ «Київхімволокно», що припинено за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством, до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про відмову у підтвердженні права на зарахування до стажу, що дає  право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи на ВАТ «Київхімволокно», що припинено за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством:
- з 18.07.1988 року по 29.12.1988 року в якості лаборанта фізико-хімічних випробувань центральної лабораторії об`єднання, оскільки робота в центральній лабораторії списками не передбачена;
- з 01.07.1993 року по 01.07.1993 року - лаборантом хімічного аналізу хімічної лабораторії прядильного цеха капронового виробництва, так як відсутнє нарахування зарплати;
- з 20.05.1997 року по 31.08.2000 року - апаратником екстрагування, в т.ч. й, як другій 17.03.1998 присвоєній професії, апаратником лиття і рубання хіміко-прядильного цеху капронового виробництва, у зв`язку з відсутністю підтвердження права за результатами атестації робочих місць. До того ж, у період червня 2000 по липень 2000 - сума нарахувань заробітної плати вказана 0,00 значенням;
- з  01.09.2000 року по 02.10.2000 року - лаборантом хімічного аналізу хіміко-прядильного цеху капронового виробництва, оскільки на розгляд Комісії не надані документи про роботу у цей період у цеховій хімічній лабораторії та у зв`язку з відсутністю атестації робочого місця за умови праці;
- з 03.10.2000 року по 27.05.2001 року - лаборантом хімічного аналізу хімічної лабораторії хіміко-прядильного цеха капронового виробництва, так як відсутнє підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць;
- з 28.05.2001 року по 13.05.2002 року - апаратником лиття і рубання цеху синтетичних наповнених полімерів, так як робота цеху синтетичних наповнених полімерів не передбачена списком №1 та не підтверджена результатами атестації робочих місць ;
- з 14.05.2002 року по 31.10.2003 року - комірником у цеху синтетичних наповнених полімерів, який 24.02.2003 введений до складу виробництва полімерних композитів, оскільки робота у виробництві полімерних композитів не передбачена списком №1 та не підтверджена за результатами атестації робочих місць;
- з 01.11.2003 року по 31.12.2003 року , так як документи про  трудові відносини  на роботу на ВАТ "Київхімволокно" у листопаді 2003 року та грудні 2003, в які згідно з архівною довідкою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.02.2020 року №45 проведені нарахування коштів, на розгляд комісії не надані.
Листом від 21.04.2020 року № 2600-0314-8/49467 ГУ ПФ у м. Києві відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки у Позивача відсутній необхідний стаж пільгової роботи.
Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції дійшов висновку про  безпідставність та необґрунтованість відмови у призначенні Позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з чим зобов`язав повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 з урахуванням висновків суду.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 114 вказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При цьому положеннями абз. 19 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону встановлено, що за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків. Крім того, в силу абз. 24-25 п. 1 ч. 1 ст. 114 указаного Закону працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону - чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Згідно абз. 1-2 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, виключно у випадку непідтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків.
Щодо посилань Відповідача на відсутність атестації робочих місць, то колегія суддів наголошує, що вона здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно п. 4 Порядку №442 та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно з ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом п.п. 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховним Судом України була сформована судова практика, відповідно до якої непроведення атестації робочих місць було підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII, однак Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 25.10.2019 року у справі №520/15025/16-а вирішив передати її на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.
Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 року прийнято постанову у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19), в які зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 2 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Приймаючи зазначену вище постанову у справі №520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами 1 та 2 ст. 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини першої працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Сукупність правових норм, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII.
Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Таким чином, питання проведення атестації робочих місць у даному випадку не може слугувати причиною відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах. 
Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказані Відповідачем обставини не є підставою для відмови у призначенні Позивачу пенсії на пільгових умовах.
Також, колегія суддів зауважує, що згідно наказу ВАТ "Київхімволокно" від 30.12.1999 року №283-к "Про результати атестації робочих місць за умовами праці" професія апаратник лиття і рубання цеху синтетично наповнених полімерів віднесені до професій з особливо небезпечними умовами праці відповідають Списку №1, чим спростовуються твердження Відповідача  про те, що стаж Позивача з 28.05.2001 року по 13.05.2002 року - апаратником лиття і рубання цеху синтетичних наповнених полімерів не може бути зарахований, так як робота цеху синтетичних наповнених полімерів не передбачена списком №1 та не підтверджена результатами атестації робочих місць.
Крім того, відповідно п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), у редакції на час звернення Позивача із заявою про призначення пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою; заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються у відповідному журналі. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
У матеріалах справи міститься копія розписки-повідомлення, з якої вбачається про прийняття 27.01.2020 року від ОСОБА_1 заяви та документів та наведений їх перелік.
Так, Позивачем надані Відповідачу усі необхідні документи для підтвердження пільгового стажу за списком №1 щодо оскаржуваних періодів, зокрема:   копію трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 19-24); копію наказу № 124к/63 від 01.05.1994 року "Про підтвердження права працівників об`єднання на пільгове пенсійне забезпечення" (а.с. 38); копію наказу ВАТ "Київхімволокно" від 30.12.1999 року №283-к "Про результати атестації робочих місць за умовами праці" (а.с. 51-52); копію наказу Київського виробничого об`єднання "Хімволокно" від 18.07.1988 №386 "Про зарахування в штат об`єднання випускників СПТУ №36 м. Києва" (а.с. 60); архівну довідку Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.01.2020 №18 з кадрових питань ВАТ "Київхімволокно" (а.с. 56); архівну довідку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.01.2020 №08 про нарахування заробітної плати за період з 1988 року по 1993 роки (а.с. 57); архівну довідку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.01.2020 №44 про нарахування заробітної плати за період з 1997 роки по 2001 рік (а.с. 58); архівну довідку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.01.2020 №45 про нарахування заробітної плати за період з 2002 року по 2003 рік (а.с. 59).
Згідно копії трудової книжки Позивача, у ній вчинено записи щодо перебування позивача на посаді, яка надає право на пільгову пенсію.
Відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви, не наведено у розписці-повідомленні, що свідчить про те, що додаткових документів Відповідачем від Позивача, не вимагалось.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  ст. 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач у справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правовірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що Позивачем належними і допустимими доказами підтверджено право останнього на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у той час як Відповідачем дані обставини спростовано не було. 
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено «28» липня 2021 року.