ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 644/9944/20                                                Головуючий І інстанції – Шевченко С.В.
Провадження № 33/818/830/21                                        Суддя доповідач – Шабельніков С.К.
Категорія: ст.44-3 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

06 липня 2021 року                                                                 м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.
за участю секретаря                        - Вакула Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

ПостановоюОрджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1   судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
       Не погодившись з цим судовим рішенням ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу в якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. ст.247 КУпАП.
Вказує, що працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням Інструкції №1376. у зв`язку з чим, уповноваженим органом не доведено не доведено підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. До початку судового засідання подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що він не зможе прибути в судове засідання так як виїжджає за межі Харкова у невідкладних сімейних справах.
Статтею 268 КУпАП, передбачений вичерпний перелік статей, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ заст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Так, судом вжито всі необхідні заходи для забезпечення участі  ОСОБА_1 в судовому засіданні, враховуючи положення ст.268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, та з урахуванням того, що  ОСОБА_1 було достовірно відомо про час та місце апеляційного розгляду справи, а тому, суд вважає можливим провести розгляд справи у його відсутність, оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження неможливості бути присутнім в судовому засіданні.
Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1  подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що він не був присутнім в судовому засіданні та отримав копію судового рішення лише 28.01.2021 року.

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання ОСОБА_1  підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1  наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, яке виразилось в порушенні правил карантину.
З цим висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 21.11.2020 року о 06 годині 40 хвилин за адресою: п-т Московський, б. 293 А/2, м. Харків, керуючи автобусом БАЗ державний номер НОМЕР_1 здійснював регулярні пасажирські перевезення міського автобусного транспорту маршруту №252Е та перевозив пасажирів у кількості 32 особи, чим перевищив встановлену максимальну кількість місць для сидіння, чим порушив правила карантину. (а.с.1).
Внаслідок вищезазначеної події поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №211109 від 21.11.2020 року за порушення ОСОБА_1  вимог п.п.9 п.10 Постанови Кабінету Міністрів № 641 від 22 липня 2020 року.
Належить взяти до уваги, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством,  ОСОБА_1  не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.
Апеляційний суд зазначає, що у ст. 44-3 КУпАП (в редакції, станом на дату вчинення правопорушення) суб`єкт правопорушення є загальним, а не спеціальним. 
Відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
       Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.
Відповідно до п.п.9 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 (в редакції станом на дату вчинення правопорушення), На території України на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1  не заперечував, що кількість пасажирів в автобусі, яким він керував перевищувала кількість місць для сидіння та в письмових поясненнях зазначив, що на одній із зупинок громадського транспорту зайшла велика кількість людей, що призвело до перевищення встановленої максимальної кількості місць для сидіння, він пояснив їм про необхідність дотримання правил встановленого карантину, однак пасажири залишились на своїх місцях та у зв`язку з тим, що він не мав права не допускати людей до автобусу він продовжив рух автобусу. (а.с. 1, 3)
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1  суд першої інстанції керуючись чинним законодавством з застосуванням нормативно-правових актів  дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях порушень п.п. 9 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 що свідчить про склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що на водія автобуса не покладено обов`язку щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках є безпідставними.
Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (в редакції постанови КМУ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.
Отже, в умовах епідемічної небезпеки на території м. Харкова, будучи суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП, при заповнюваності автобусу пасажирами у кількості, яка перевищує кількості місць для сидіння, ОСОБА_1 мав право відмовити пасажирам у їх перевезенні.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
При цьому, суд враховує всю сукупність доказів, які є наявними у справі та походять з різних джерел та не суперечать один одному.
В цій справі суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких суперечностей, а тому, не вбачається необхідності перевірки окремих документів, зокрема пояснень працівників поліції, які цілком узгоджуються з рештою відомостей зафіксованих у протоколі на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .
Крім того, письмове клопотання з певним обґрунтуванням про допит працівників поліції при розгляді справи, як в районному суді так і під час апеляційного перегляду справи не заявлялось.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.
Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які викликають необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, під час перегляду постанови судді за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено підстав для її скасування та закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                        С.К. Шабельніков