Справа № 308/12340/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,
       з участю секретаря Кекерчень М.І, 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2021 року (у складі судді Данка В.Й.) за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у жовтні 2019 р. 
       Просив встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину у вигляді Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті його дружини - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки постійно проживав із нею на час відкриття спадщини.
       На обґрунтування заяви вказав, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 (батькові заявника) та його другій дружині ОСОБА_3 , яка проживала разом із ним за цією адресою.
        ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину вказаної квартири, заповіт на випадок своєї смерті вона не залишала, тому спадкування відбулося за законом.
       Єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 був батько заявника - ОСОБА_2 , однак у встановленому законом порядку він не оформив право на Ѕ частини спірної квартири.
        ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Належну йому Ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,він заповів матері заявника - ОСОБА_4 .
       Батько заявника належну його другій дружині Ѕ частини квартири успадкував, але не одержав на неї свідоцтво про право власності. Окрім заявника інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , немає як і немає після смерті ОСОБА_2 .
       Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2021 р. заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
        ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-висновок суду про те, що з приводу встановлення юридичного факту прийняття батьком заявника після смерті його дружини виник спір про право, не відповідає дійсності;
-ніхто не заперечує і не оспорює права батька заявника на прийняття спадщини в установлений законом строк після смерті його дружини;
-заявником вірно обрано спосіб захисту своїх спадкових прав.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Суд виходив із того, що встановлення юридичного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а також із того, що фактично заявник просить встановити юридичний факт між двома померлими особами, що не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
       Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 26.11.2008 р.
       Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис № 81.
       Згідно з довідкою ТОВ «Управління житлом» № 2462 від 04.10.2019 р. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , 1949 р. народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала разом із чоловіком ОСОБА_2 , 1953 р. народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також зареєстрований ОСОБА_1 .
       Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59531473 від 21.02.2020 р. інформація за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у спадковому реєстрі відсутня.
       Як установлено судом, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , що підтверджується  копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 16.02.1983 р.
       Як видно з листа-повідомлення приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойки С.М. №554/01-16 від 04.10.2019 р., ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойки С.М. із заявою про прийняття спадщини, посвідченою нотаріусом Істринського нотаріального округу Московської області Хряніною Л.Л. від 28.06.2018 р. № 50/342-н/50-2018-3-822, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Заява прийнята та зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів, а також у книзі обліку та реєстрації спадкових справ.
       У матеріалах справи не має даних про те, чи звертався ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , так само як і те, що в цьому йому було відмовлено. Постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, матеріали справи не містять.
       Із змісту поданої заявником заяви виливає, що за життя його батько - ОСОБА_2 ,заповів свою частку спірної квартири своїй першій дружині і, відповідно, матері заявника - ОСОБА_4 . Разом із тим, копії такого заповіту до матеріалів справи не додано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості пересвідчитися, як в оформленні заповіту, так і у змісті останнього.
       Так, згідно з вимогами ст.ст. 293 ч.1, ч.2 п.5, 315 ч.2, ч.4 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
       У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
       Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
       Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Правова позиція заявника зводиться до того, що його батько - ОСОБА_2 проживав разом із своєю дружиною - ОСОБА_3 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
        ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину вказаної квартири, заповіт після своєї смерті вона не залишала, відтак спадкування відбулося за законом. Єдиним спадкоємцем після її смерті був її чоловік - ОСОБА_2 , який є батьком заявника. У встановлений законом строк батько заявника не оформив на себе Ѕ частини квартири, яка належала його покійній дружині. 16.03.2018 р. ОСОБА_2 помирає, а належну йому Ѕ частину спірної квартири успадковує мати заявника - ОСОБА_4 , оскільки на неї був складений заповіт.
       За цих обставин ОСОБА_1 вважає, що він як єдиний спадкоємець може встановити юридичний факт того, що його померлий батько прийняв спадщину у вигляді Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті померлої дружини батька заявника.
       Однак, із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, убачається спір про право.
       Зі слів заявника, ще за життя його батько склав заповіт на свою першу дружину, тобто маму заявника. Чи це заповіт у частині майна, чи це заповіт на все майно, встановити неможливо, оскільки заявником такого до матеріалів справи не додано. 
       У цьому випадку вже може йти мова про наявність спору про право, оскільки ще одним спадкоємцем за померлим батьком заявника може бути його перша дружина, а саме успадкувати все належне на момент смерті ОСОБА_2 майно за заповітом.
       Крім того, заявник просить встановити факт, що його померлий батько прийняв спадщину після своєї померлої дружини, однак така правова конструкція породить певні юридичні наслідки саме для батька заявника, який помер  ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не для заявника, а в останнього з`явиться можливість оформити спадщину за померлим батьком, хоча як указано самим заявником,  його батько склав заповіт на його маму, відтак наявний елемент, який свідчить про наявність спору.
       Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, у наших спірних правовідносинах встановлено протилежне.
       Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному розумінні норм матеріального права і не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
       Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення.
       У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.                                                                                 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2021 року залишити без змін.                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 10 вересня 2021 р.
Судді: