ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/362/21  Номер провадження 22-ц/814/1500/21	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П.
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву б/н від 24.05.2011 року.   
Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 28.12.2020 року має заборгованість у розмірі 12 189,14 грн., з яких заборгованість по простроченому тілу кредиту - 9610,47 грн., заборгованість за простроченими відсотками – 2578,67 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем сплачено кошти в значно більшому розмірі аніж отримано. Заборгованість за договором, утворилася у зв`язку з тим, що банк частину сплачених відповідачем коштів безпідставно спрямував на погашення відсотків, нарахування та розмір яких між сторонами погоджено не було. 
З вказаним судовим рішенням не погодився АТ КБ «ПриватБанк», та подав апеляційну с каргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивова тим, що суд не врахував тієї обставини, що підписуючи анкету-заяву відповідача,  користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. 
Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 травня 2011 року між сторонами у справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети – заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.13). За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. 
ОСОБА_1 на підставі вказаного договору отримав картку № НОМЕР_1 , строк дії якої - до травня 2015 року. В подальшому карта неодноразово перевипускалась, востаннє – 08 жовтня 2019 року з терміном дії – до червня 2023 року (а.с.12).
Після укладення договору банком кредитний ліміт позивачу визначено у розмірі 11000 грн. 13 травня 2019 року - визначено у розмірі 0,00 грн., що підтверджується даними довідки КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.11). 
Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.05.2011 року, за період з 01 червня 2015 року по 28 грудня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 12 189,14 грн., з яких заборгованість по простроченому тілу кредиту - 9610,47 грн. та заборгованість за простроченими відсотками – 2578,67 грн.
Отримання та користування відповідачем картками підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і їх зарахування.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 за період з 01 червня 2015 року по 28 грудня 2020 року отримано 55855,93 грн. кредитних коштів, за вказаний період сплатив 92694,22 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було сплачено позивачу суму, що перевищує розмір одержаного ним кредиту, на час розгляду справи заборгованість відповідача за кредитом відсутня. Позивачем безпідставно було спрямовано кошти на погашення відсотків, комісії, неустойки, які не були погоджені сторонами. Суд дійшов висновку, що всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 24 травня 2011 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановивши, що анкета-заява від 24.05.2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про  відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку  по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачем було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 55855,93 грн., а внесено на погашення заборгованості 92694,22 грн. Частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, які сторонами договору обумовлені не були.
За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 24.05.2011 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту. Врахувавши переплату по договору, суд правомірно не знайшов підстав для задоволення позову. 
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалене у справі  судове рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції стягненню не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» – залишити без задоволення. 
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 27.07.2021 року

Головуючий суддя                  Т.В. Одринська 
Судді                         О.О. Панченко 
                                                                               В.П. Пікуль