ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 р.	Справа № 480/822/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук) від 01.04.2021 року по справі № 480/822/21
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
про визнання протиправним та скасування рішення,зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, третя особа Роменська районна державна адміністрація, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 8 від 01.10.2020 про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 - ОСОБА_1 та вилучення вказаного посвідчення;
- зобов`язати Комісію Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повторно розглянути подання Роменської районної державної адміністрації та додані до нього документи з урахуванням судового рішення та видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (2 категорія). У червні 2020 року звернувся до Управління соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації з заявою щодо переоформлення свого посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорія 2, виданого 1 квітня 1993 року. У результаті розгляду отримав посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорія 3, виданого 01.10.2020 Сумською обласною державною адміністрацією.Рішення про вилучення посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 та видачу посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 3 прийняла Комісія Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується витягом з протоколу № 8 від 01.10.2020.Позивач вважає таке рішення Комісії незаконним та таким, що порушує його права, оскільки Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не містить положень про необхідність підтвердження статусу у зв`язку із заміною старого зразка посвідчення на нове.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року залучено у якості співвідповідача Комісію Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року адміністративний позов задоволено.
Скасовано рішення Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 8 від 01.10.2020 про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 - ОСОБА_1 та вилучення вказаного посвідчення.
Зобов`язано Комісію Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повторно розглянути подання Роменської районної державної адміністрації та додані до нього документи з урахуванням судового рішення та видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації судовий збір в сумі 908,00 грн. 
Не погодився з рішенням суду першої інстанції, Департаментом соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії визначено позивачу на підставі довідок про підвищену заробітну плату від 01.03.1993 та від 16.05.1997 № 116, видані КСП “Промінь”, в яких зазначено нарахування заробітної плати в розмірі 686 крб., в т. ч. у 2-х кратному розмірі - 363 крб., у 3 -х кратному- 323 крб., за період з 31 липня по 4 вересня 1986 року, тобто виплата нарахована за весь період проходження учбових зборів.Згідно із записом у військовому квитку, який здійснено Роменським міськвійськкоматом, ОСОБА_1 з 31.07 по 04.09.1986 проходив учбові збори у складі в/ч НОМЕР_1 . Разом з тим, згідно довідки Галузевого державного архіву Міністерства Оборони України від 11.03.2020 № 179/1/3741 позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 1 по 30 серпня 1986 року та відображає лише 4 дні роботи в зоні відчуження. Військова частина НОМЕР_1 у зазначений період дислокувалася за межами зони відчуження - с. Діброва.Зважаючи на вищенаведені факти, а саме нововиявлені обставини (довідка ГДА МОУ від 11.03.2020 № 179/1/3741), Комісією було прийнято оскаржуване рішення. Таким чином, в спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.     
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. 
У червні 2020 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації з заявою щодо переоформлення посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорія 2, виданого 1 квітня 1993 року. 
Комісією Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, прийнято рішення про вилучення посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 у ОСОБА_1 та видачу посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 3, що підтверджується витягом з протоколу № 8 від 01.10.2020.
Не погоджуючись із правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не ґрунтується на правильному застосуванні нормдіючого законодавства та прийняте без урахування усіх фактичних обставин та наданих позивачем документів, які у свої сукупності доводять наявність у нього статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначеніЗаконом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII(далі - Закон № 796-XII).
Згідно зіст. 10 Закону № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1, ч. 4ст. 15 Закону № 796-XII, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами: видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, видача довідок, про заробітну плату за цей період, здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а за період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Згідно з положеннямист. 65 Закону № 796-XII, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затвердженийПостановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року за № 51(далі – Порядок № 51) (який був чинним під час видачі позивачу відповідного посвідчення), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленимиЗаконом № 796-XII, іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 10 абзацу 4 Порядку № 51, посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018  затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок № 551), який визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
За змістом пункту 4 Порядку №551, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році” (категорія 2) серії А синього кольору.
Згідно з п. 11 Порядку № 551 посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:  довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження; довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.
У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.
Під час заміни посвідчення з однієї категорії на іншу попереднє посвідчення підлягає вилученню уповноваженим органом для подальшого зберігання в особовій справі постраждалої особи.
Рішення про відмову у видачі посвідчення може бути оскаржено у судовому порядку.
У разі втрати або зіпсування посвідчення замість нього видається повторне посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених упункті 11цього Порядку, особистої заяви (із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, поясненням обставин втрати або зіпсування) та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним (п. 12 Порядку №551).

Як встановлено судом першої інстанції, згідно довідки КСП “Промінь” від 16.05.1997 року №116 позивача було відряджено до населеного пункту зони відчуження с.Рудня-Іллінецька, м. Чорнобиль (а.с. 16). 
Згідно змісту зазначеної довідки ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в сумі 686 крб. 00 коп. з урахуванням коефіцієнта 2 (363 крб) та коефіцієнта 5 -за 10 днів (323 крб).
Також, 16.05.1997 КСП “Промінь” видано позивачу довідку, що він був безпосередньо зайнятий на роботах у зоні відчуження на с.Рудня-Іллінецька, м. Чорнобиль (а. с. 16).
Отже, позивачем підтверджено факт перебування в зоні відчуження  в період з 31.07.1986 року по 04.09.1986 року.
Доказів щодо скасування зазначених довідок або визнання їх незаконними, відповідачем не надано.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, позивачу видане посвідчення особи учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (2 категорія) у 1993 році.
Зазначене посвідчення видане на підставі та за зразками, затвердженими чинними на той часПостановами Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року № 501 "Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"тавід 20.01.1997 року № 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Натомість, у спірних правовідносинах Комісією фактично здійснено перевірку правильності видачі такого посвідчення позивачу.
Проте, слід звернути увагу на те, щоЗакон № 796-ХІІне містить визначення підстав і процедури позбавлення особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, адже, якщо частина 3статті 65 цього Законувизначає, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аваріїна Чорнобильській АЕС"та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то визнання безпідставною видачі посвідчення і вимога його повернути фактично означає позбавлення такої особи відповідного статусу.
Колегія суддів звертає увагу на те, щоЗаконом № 796-ХІІКабінету Міністрів України було надано повноваження визначати порядок видачі посвідчень, а не фактичного позбавлення встановленого особі статусу.
Такі дії Комісії не відповідають "принципу належного урядування", сформованого в рішеннях Європейського суду з прав людини, адже перевірка правильності видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не може здійснюватися в межах процедури заміни такого посвідчення відповідно до вимог Постанови КМУ від 11.07.2018 за № 551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян».
Крім того, відповіднодост. 3 КонституціїУкраїниправа і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 16 Конституції України  передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Рішенням від 17.07.2018 року № 6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідаютьКонституції України  (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу IЗакону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.
Конституційний Суд України звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.
Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого  статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку
Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у  статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені  Конституцією України  від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України (п. 4 мотивувальної частини).
Отже, позивач має відповідний статус, а тому не має обов`язку доводити повторно перед органами державної влади свою належність до категорії осіб, що є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки ці питання вже досліджувалися під час встановлення йому даного статусу та попередньої видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.
Оскаржуване рішення Комісії позбавило статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (2 категорія) особу, яка мала відповідний статус майже 27 років та вимагає від позивача вчинення додаткових дій щодо доведення належності до категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС зі спливом більше ніж 30 років після цієї катастрофи планетарного масштабу.
У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідача щодо позивача не ґрунтується на правильному застосуванні нормЗакону№ 796-ХІІ, Порядку № 551 та прийняте без урахування всіх фактичних обставин та наданих позивачем документів, які у своїй сукупності доводять належність його до категорії осіб, що приймали участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без дотримання принципу "належного урядування".
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника в якості правомірності оскаржуваного рішення на довідки ГДА МОУ від 11.03.2020 №179/1/3741 та довідкою від 19.02.2020 №03-26/732 визначено лише 4 дні роботи в зоні відчуження, оскільки вказані довідки видані через 33 роки після ліквідації позивачем наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та не містить в собі повних відомостей, зокрема щодо перебування позивача в с. Рудня-Іллінецька як про це зазначає довідка КСП “Промінь” від 16.05.1997 року №116, а визначається лише 4 календарних днів виїзду для дезактивації території та приміщення ЧАЕС. Проте, яка мета знаходження позивача була в інші дні та виїзди до с. Рудня-Іллінецька в ній не відображені. 
За змістом частини другоїст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія): з урахуванням права особи па участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення комісії підлягає скасуванню у судовому порядку.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Комісію повторно розглянути подання Роменської районної державної адміністрації та додані до нього документи з урахуванням судового рішення та видати позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не впливають на правомірність висновків суду.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 по справі №480/822/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  16.09.2021 року