ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2021 року  
Київ

справа №480/5242/19
адміністративне провадження №К/9901/11995/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А. 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року, ухвалене в складі головуючого               судді Осіпової О.О., та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від        23 березня 2020 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Рєзнікової С.С., суддів Бегунца А.О., Старостіна В.В.,
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро І.П. від 15 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №54771182.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки фактичного стягнення боргу на виконання виконавчого листа №2/585/19/17, виданого 24 квітня 2017 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, у межах виконавчого провадження №54771182 не відбулося. Окрім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження №54771182 від 22 вересня 2017 року вже вказувалося про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 43882,40 грн, тому повторне винесення постанови про стягнення виконавчого збору неможливе і це є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня          2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII). 
ІІ. Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року замінено відповідача у справі - Роменський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області його правонаступником - Роменським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). 
4. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
5. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 березня                    2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року - без змін. 
6. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив про те, що враховуючи, що виконавчий документ було повернуто за заявою стягувача та виконавчий збір не стягнуто, то                  дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого                збору одночасно з поверненням виконавчого документа в повній мірі відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII, є правомірними і такими,            що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У даному випадку повторного винесення постанови про стягнення виконавчого збору не було, оскільки винесення постанови про стягнення виконавчого збору відбулося внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті                   37 Закону №1404-VIII. Суди керувалися нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній після 28 серпня 2018 року, і дійшли висновків, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро І.П. від 15 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №54771182 є правомірною і підстави для її скасування відсутні. 
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
8. Як на підставу для оскарження судових рішень ОСОБА_1 послався на                       пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Указує на те, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої  Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі №2540/3203/18, вимогам статті 19 Конституції України, статей 18, 26, 27, 40 Закону №1404-VIII та статті                   242 КАС України, є незаконними і необґрунтованими.  
ІV. Позиція інших учасників справи
9. Роменським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подано відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2020 року - без змін, оскільки вони, на думку відповідача, ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
10. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:             судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Радишевської О.Р., Уханенка С.А. ухвалою від 13 травня 2020 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
11. Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 06 липня 2021 року справу призначено                    до розгляду в порядку письмового провадження на 08 липня 2021 року.
VI. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
12. Постановою старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро І.П. від 22 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження №54771182 із примусового виконання виконавчого листа №2/585/19/17, виданого 24 квітня 2017 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 16188,43 дол. США, пені у розмірі 8691,25 грн і судових витрат у сумі 5601,10 грн. У цій постанові також зазначено про стягнення із боржника виконавчого збору в розмірі 43882,40 грн.  
13. Старшим державним виконавцем вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання вказаного виконавчого документа, а саме: 07 листопада 2017 року та              24 липня 2018 року виносились постанови про арешт коштів боржника; на адресу банківських установ надсилались платіжні вимоги; постановою від 11 січня                   2018 року накладався арешт на нерухоме майно боржника, про що внесені             відповідні записи до державного реєстру; постановою від 03 листопада 2017 року оголошувалося в розшук відповідне рухоме майно боржника; на транспортні засоби накладався арешт.
14. 05 березня 2019 року на адресу відповідача від стягувача - АТ «УкрСиббанк» надійшла заява про повернення зазначеного виконавчого документа відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.
15. На підставі вказаної заяви, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, старший державний виконавець Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції                        у Сумській області Цупро І.П. 15 листопада 2019 року винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
16. Також 15 листопада 2019 року старший державний виконавець Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро І.П., керуючись статтями 3, 27,                              40 Закону №1404-VIII, винесла постанову про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 43903,11 грн і постановою від 18 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження із виконання вказаної постанови.
VІІ. Джерела права й акти їхнього застосування
17. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон №1404-VІІІ,                     у силу статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України,     цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
18. За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII, яким визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
19. Заходами примусового виконання рішень згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника             і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
20. Як закріплено у частині першій статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
21. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
22. Приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію                         про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність                        за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
23. Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній                 до 28 серпня 2018 року, передбачалося, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем         у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
24. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII (далі - Закон №2475-VIII) внесені зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, за змістом частин першої та другої якої виконавчий збір - це збір, що справляється            на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
25. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. 
26. За правилами частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
27. Приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
28. Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії              розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону                    або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
29. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
VІІІ. Позиція Верховного Суду
30. Відкриваючи касаційне провадження у справі Верховний Суд дійшов висновків, що аргументи скаржника є мотивованими та потребують перевірки; ця справа може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.  
31. Відповідно до частин першої-третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги,               які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
32. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України, виходить із таких міркувань. 
33. Із аналізу норм Закону №1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
34. Законом №2475-VIII внесені зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, і виходячи із цих змін виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
35. Отже, із урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача та знаходження на примусовому виконанні виконавчого документа, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
36. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
37. Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року в справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
38. Відтак, приписи статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до                     28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
39. Унесені Законом №2475-VIII до статті 27 Закону №1404-VІІІ зміни погіршили становище боржника.
40. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від                  14 травня 2020 року в справі №640/685/19, від 29 липня 2020 року в справі №1340/5050/18, від 12 серпня 2020 року в справі №1340/5053/18, від 15 жовтня 2020 року в справі №280/5959/19, від 28 жовтня 2020 року в справі №400/878/20, від 21 січня 2021 року в справі №640/3430/19, від 28 січня 2021 року в справі №420/769/19 та від 20 травня 2021 року в справі №640/32814/20, яку враховує               Суд під час розгляду цієї справи з огляду на норми частини третьої статті 341 КАС України. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 11 березня 2020 року в справі №2540/3203/18, стосується правовідносин, що виникли до внесення змін до статті 27 Закону №1404-VІІІ.
41. Із урахуванням зазначеного і того, що внесені Законом №2475-VIII зміни до               статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, у відповідача були відсутні правові підстави для стягнення           з позивача виконавчого збору в розмірі, визначеному в оскаржуваній постанові. 
42. Підставою для задоволення позову в цій справі є необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, з огляду на те, що у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршене у зв`язку із внесенням Законом №2475-VIII змін до статті 27 Закону №1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.
43. За таких обставин, у старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро І.П. не було правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 15 листопада 2019 року, що є підставою для визнання її протиправною та скасування. 
44. Суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та дійшли помилкового висновку про відсутність підстав              для задоволення позову.
45. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині                    або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею                   341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
46. Отже, зважаючи на приписи статті 351 КАС України, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення Сумського окружного адміністративного суду                 від 27 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду            від 23 березня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
IХ. Судові витрати
47. За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
48. Ураховуючи те, що суд касаційної інстанції ухвалює судове рішення на                користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи                       на документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, а саме:                    у суді першої інстанції 768,40 грн судового збору; у суді апеляційної інстанції                   1153,50 грн судового збору; у суді касаційної інстанції 1538 грн судового збору, наявні підстави для їхнього стягнення з відповідача.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
2. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2020 року в справі №480/5242/19 скасувати. 
3. Ухвалити у справі №480/5242/19 нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити. 
4. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Цупро І.П. від 15 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №54771182.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                    (м. Суми) (42000, Сумська область, місто Ромни, бульвар Тараса Шевченка, будинок 8; код ЄДРПОУ 34608286) понесені судові витрати зі сплати судового збору в           розмірі 3459,90 грн (три тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто копійок). 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                О. В. Кашпур 
Судді:                                                                                           О. Р. Радишевська
                                                                                                    С. А. Уханенко