ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9994/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 вересня 2021 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів – Мельничука В.П., Оксененка О.М., при  секретарі – Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо затримки виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно протиправною;
- зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 17 551,65 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 31 жовтня 2019 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, який на день пред`явлення позовної заяви становить 156 517,45 грн.;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 35 000,00 грн.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно не виплачено йому грошову компенсацію за неотримане речове майно. При цьому, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо затримки виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 17 551,65 грн, із одночасною компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2019 по 22.04.2021 в розмірі 43 294,93 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити нове рішення, закрити провадження у справі.
Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження звільнення позивача та/або наказу про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення, а відтак, станом на момент прийняття наказу про виключення зі списків особового складу позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків. Вказує, що Військова частина НОМЕР_1 є розпорядником бюджетних коштів, яка здійснює видатки та платежі тільки в межах відповідних асигнувань, встановлених на поточний рік. Поруч з цим, звертає увагу, що 05 квітня 2021 року позивачу виплачено грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно.
Крім того, апелянтом у прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про закриття провадження у справі. 
За правилами пункту 7 частини 2 статті 296 КАС України в апеляційній скарзі у разі необхідності може зазначатися клопотання  особи, яка подає апеляційну скаргу. Разом з тим таке, клопотання має відповідати загальним вимогам до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, що визначені в статті 167 КАС України.  
Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника, а також підстави заяви (клопотання, заперечення).
Підстави для закриття провадження у справі визначено статтею 238 КАС України. 
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що звертаючись до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, скаржник повинен зазначити в апеляційній скарзі не лише зміст прохання, а й вказати підстави для його задоволення судом. 
Разом з тим апелянт обмежився тим, що у прохальній частині апеляційної скарги заявив клопотання про закриття провадження у справі та не зазначив підстав для його задоволення в мотивувальній частині апеляційної скарги, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 30.10.2019 №246 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини, та звільненого відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  з військової служби наказом командира військової частини по особовому складу від 29.10.2019 №50 о/с у запас у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
26.12.2019 Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України надано довідку №54 про вартість речового майна, що належить до видачі старшому солдату ОСОБА_1 на загальну суму 17 551,65 грн. 
12.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій, зокрема зазначив про те, що ним було подано рапорт щодо виплати йому на день звільнення грошової компенсації за неотримане речове майно, однак починаючи з 30.10.2019 по теперішній час кошти не надійшли. Позивач просив надати належним чином завірені копії довідки про вартість недоотриманого ним речового майна та довідки про заробітну плату за останній рік військової служби у військовій частині, а також нарахувати та виплатити йому грошові кошти за недоотримане ним речове майно.
Листом від 07.09.2020 №18/11-1673-С-69 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомила позивачу, що йому на підставі рапорту були нараховані за неотримане речове майно кошти, довідка від 26.12.2019 №54 на суму 17551 гривень 65 копійок. Звітні документи були відправлені в Головне управління на витребування коштів для здійснення виплати. Виплата на компенсацію речового майна буде здійснена після надходження коштів на рахунок частини в порядку реєстрації довідки-розрахунку.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини 2    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Спеціальним  законом, який, відповідно до  Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є  Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до  статті 1 Закону № 2011-XIІ  соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі  статтею 1-2 Закону № 2011-XII  військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в  Конституції України  та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені  законом  пільги, гарантії та компенсації.
За приписами статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
У відповідності до частини 1  статті 9-1 Закону № 2011-XII  речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. 
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно із пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої  Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 475 від 07.06.2017 (далі -  Інструкція № 475), Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року  № 178  «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.
Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.
З вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Відповідно до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008, (дія якого відповідно до статті 3 Указу поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Звертаючись до фактів цієї справи, судом встановлено, що військова частина не заперечує права позивача на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, як і не заперечує того, що станом на момент подання позовної заяви грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу не виплачена. 
При цьому, військова частина вказує, що виплатити грошову компенсацію за неотримане позивачем речове майно при звільненні відповідач не мав можливості у зв`язку з відсутністю фінансування.
Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, станом на момент виключення позивача зі списків особового складу за відповідачем обліковувалася заборгованість перед позивачем за належні до видачі предмети речового майна за час проходження військової служби, яку відповідачем не виплачено без наявності достатніх правових підстав.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (у т.ч. грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, натомість врегульовані нормами  КЗпП України.
Згідно зі  статтею 116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена  статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19 зазначив, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Включення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно до складу належних звільненому військовослужбовцю сум у розумінні  статті 116 КЗпП  та необхідність застосування передбаченої  статтею 117 КЗпП  відповідальності в разі невиплати такої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини підтверджено Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (постанова від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19).
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що у день виключення позивача із списків особового складу військової частини, позивачу не була виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно. 
Станом на момент ухвалення судом першої інстанції судового рішення у матеріалах справи були відсутні докази сплати відповідачем заборгованості зі сплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
А тому, суд першої інстанції, на підставі наявних у матеріалах справи документів, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, та Верховного Суду, що викладені у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, виходячи з принципу пропорційності, стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2019 по 22.04.2021 в розмірі 43 294,93 грн.
Єдиним аргументом апеляційної скарги на противагу висновкам суду першої інстанції відповідач визначає те, що 05.04.2021 позивачу виплачено грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно, на підтвердження чого до апеляційної скарги додано платіжне доручення №728 від 05.04.2021 на суму 14  651,17 грн.
Оцінюючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів по-перше звертає увагу на положення частини 4 статті 308 КАС України, відповідно до якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Враховуючи, що відповідач жодним чином не обґрунтував неможливість подання вказаного доказу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не приймає долучене до матеріалів апеляційної скарги платіжне доручення.
По-друге, рішенням суду першої інстанції Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зобов`язано здійснити на користь позивача виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 17 551,65 грн., а не 14  651,17 грн., як зазначено у платіжному дорученні.
При цьому, колегія суддів зауважує, що рішення суду першої інстанції в цій частині відповідачем не оскаржується.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року - без змін.                                                                    
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених в силу пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельничук

Суддя                                        О.М.Оксененко