УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/31602/20
Провадження № 22-ц/4820/840/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя – доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю позивача та її представника
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/31602/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року в складі судді Заворотної О.Л. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2021 року позов було задоволено, визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , вирішено питання щодо стягнення судового збору.
05 березня 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій просила стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_1 кошти, витрачені нею на оплату правової допомоги адвоката в даній справі. 
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
ОСОБА_1 , не погодився з таким рішенням суду та подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правову допомогу.
Апелянт вказує, що заявлена сума вартості послуг є необґрунтованою, оскільки в позовній заяві відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відсутній детальний опис робіт та послуг, виконаних адвокатом під час розгляду справи відповідно до умов договору, також відсутні докази про оплату позивачем витрат на правничу допомогу саме в даній справі. Крім того, на думку апелянта. вказані витрати на правничу допомогу є неспівмірними з вказаною категорією справ.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
Відповідно до пунктів 4, 6, 9 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з пунктами 1, 2, 6 частини першої статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Частинами третьою, п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження     № 12-171гс19).
       Правничу допомогу в даній цивільній справі позивачу надавав адвокат Стасишин А.Л. на підставі ордеру серії ХМ № 005752 та Угоди про надання правничої допомоги з позивачем від 10.12.2020 року.
Згідно з пунктом 2.1 Угоди предметом угоди є послуги, які виконавець зобов`язується надати клієнту як представник позивача у цивільній справі про визначення місця проживання дітей.
За пунктом 2.2. Угоди з врахуванням обставин та складності справи виконавець та клієнт досягли згоди про те, що вартість (підготовка матеріалів і позовної заяви, супроводження справи в суді першої інстанції буде становити 5000 грн., які клієнт після підписання угоди сплачує виконавцю, тобто розмір гонорару є фіксованим
Також представником  позивача суду було надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 09 січня 2021 року про прийняття від ОСОБА_2 оплати вартості наданих послуг в сумі 5 000 грн. за договором про надання професійної правничої допомоги від 10.12.2020 року .
Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 235/4969/19 зазначено, що оскільки розмір гонорару адвоката є фіксованим, а понесені позивачкою витрати підтверджуються наданими суду документами, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову в стягненні з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у фіксованому розмірі, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.
Отже, задовольняючи заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд першої інстанції правомірно виходив з того, що згідно вищенаведених умов договору про надання професійної правничої допомоги від 10.12.2020 року сторони погодили фіксовану суму гонорару адвоката в розмірі 5 000 грн.
Доводи апеляційної скарги, що позивач не надала суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правничу допомогу, які вона понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, детального опис робіт та акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 23 жовтня 2019 року є безпідставним, так як склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, і представник   ОСОБА_2 – адвокат Стасишин А.Л. надав суду договір про надання професійної правничої допомоги від 10.12.2020 року, в якому визначена фіксована суму гонорару адвоката та квитанцію до прибуткового касового ордера, що з врахуванням правових позицій Верховного Суду є достатніми доказами витрат на правничу допомогу адвоката.
З цих підстав не приймає до уваги суд і доводи апелянта, що позов не містить попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, а, крім того, про такий розрахунок зазначено в угоді про надання правничої допомоги.
Необґрунтованими є і посилання апелянта на ту обставину, що витрати підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, позов було задоволено в повному обсязі, а тому на підставі норм п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються  у разі задоволення позову на відповідача, суд правомірно стягнув судові витрати лише з апелянта. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 5 липня 2021 року.

Судді А.М. Костенко Л.М. Грох Т.В. Спірідонова