Справа № 344/8878/21 
Провадження № 22-ц/4808/1367/21 
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Горейко М.Д., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Єлісевич О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Мелещенко Л.В. 4 червня 2021 року в м. Івано-Франківську у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,
в с т а н о в и в:
04.06.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.
Вимоги подання мотивовано тим, що на виконанні в даного приватного виконавця перебуває виконавче провадження №64896220 з виконання дублікату виконавчого листа №2-483/2010, виданого 30 березня 2017 року Снятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» 177469,88 грн. заборгованості та нарахувань за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Станом на день звернення до суду з даним поданням боржник суму боргу на користь стягувача не сплатив, жодних дій для виконання рішення суду не вчиняє, що вказує на наявність факту ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.
Також зазначає, що боржник на виклики державного виконавця не з`являється, про причини неявки не повідомляє, згідно відповіді ДПС України від 08.04.2021 року божник перетинав державний кордон України в період з 01.01.2018 року по 01.04.2021 року 10 разів.
Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04.06.2021 року в задоволенні подання відмовлено.
ТОВ «Вердикт Капітал» як правонаступник стягувача подало апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що станом на дату подання апеляційної скарги незважаючи на наявність у боржника рухомого та нерухомого майна, остання суму боргу на користь стягувача не сплатила, жодних дій для виконання рішення суду боржник не вчиняє, що вказує на наявність факту ухилення від виконання рішення суду.
Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України від 08.04.2021 вбачається з 01.01.2018 року по 01.04.2020 року ОСОБА_1 10 разів перетинала державний кордон України. Отже боржник має фінансову можливість виїжджати за кордон, однак не виконує рішення суду про сплату суми заборгованості. Тому вражає, що існує ймовірність невиконання рішення суду взагалі у разі неповернення останньої до України.
На думку апелянта встановлення обмеження у праві виїзду за кордон – наразі єдиний спосіб виконати рішення Снятинського районного суду від 22.06.2010 року по справі №2-483/10.
Щодо посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на відсутність доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, то вважає, що судом не взяті до уваги надані копії документів виконавчого провадження №64896220 та факт ігнорування виконання рішення суду із 22.06.2010 року.
Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду та ухвалити нове судове рішення, яким подання задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.
Приватний виконавець Ткачук Л.М. та боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Снятинського районного суду від 22.06.2010 року, ухваленим у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнського акціонерного банку «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та нарахувань за кредитним договором вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» 177469,88 грн. заборгованості та нарахувань за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
На виконання вищевказаного рішення суду 30.03.2017 року Снятинським районним судом видано дублікат виконавчого листа №2-483/2010 щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 4).
Ухвалою Снятинського районного суду від 17.03.2020 року у справі №2-483/2010 замінено вибулого стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальність «Вердикт Капітал» (а.с. 5).
19.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. відкрито виконавче провадження ВП №64896220 з виконання дублікату виконавчого листа №2-483/2010, виданого 30.03.2017 року Снятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно в користь Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнського акціонерного банку «ВіЕйБі Банк» 177469,88 грн. заборгованості та нарахувань за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 6).
Цього ж дня приватним виконавцем Ткачуком Л.М. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №64896220, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 10), постанову про арешт грошових коштів боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с. 11).
Встановлено також, що згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №2641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області №31/9/1/609 від 30.03.2021 року ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки ВАЗ 2107 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 12).
Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №11-9-0.2-1825/0/2-21 від 28.03.2021 року станом на 01.01.2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на десять земельних ділянок в с. Джурів, ур. «Потіцьке» (а.с. 13-14).
З відповідей Акціонерного товариства «Укрексімбанк», Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль», Акціонерного товариства «Мегабанк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Акціонерного товариства «Правекс Банк», Акціонерного товариства «Кредобанк», Акціонерного товариства «Кредіагріколь Банк», Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», АТ «ОТП Банк» вбачається, що рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 , у даних банках відсутні (а.с. 16-26).
Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-15187/0/15-21 від 28.04.2021 року ОСОБА_1 з 01.01.2018 року по 01.04.2021 року 10 разів перетинала державний кордон України (а.с. 15).
Постановляючи ухвалу про відмову у тимчасовому обмеженні боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не надано доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», спрямовані на стягнення заборгованості, а також не надано достатніх доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання покладених на неї зобов`язань.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Так, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно частин першої, третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень, встановлених частиною третьою статті 12 ЦПК України.
Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Оскільки, відповідно до положень статті 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Також Верховним Судом Українизазначено, що про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону №606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилався на ухилення останньої від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням. Однак, як вбачається зі змісту подання, обґрунтованість та вмотивованість звернення до суду із такими вимогами приватний виконавець обумовлює лише наявністю невиконаного рішення суду про стягнення заборгованості та тим, що боржник не з`являлася на виклики до приватного виконавця, не вчиняла дій на виконання даного рішення та неодноразово перетинала державний кордон України протягом 2018-2021 років.
Разом з тим, відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 3 ст. 18 даного Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Однак будь-яких даних про те, що приватним виконавцем вчинялися дії по виявленню доходів боржника, реалізації її майна матеріали подання не містять.
Також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що виконавець здійснював виклики боржника ОСОБА_1 , а остання ухилялася від явки до приватного виконавця для надання пояснень про причини невиконання рішення суду.
Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії ОСОБА_1 , які свідчать про ухилення від виконання рішення суду, а також те, що у матеріалах справи відсутні доводи, які підтверджують факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на неї зобов`язань, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 такою, що свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на неї судовим рішення зобов`язань.
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду та не вчиняє жодних дій, спрямованих на таке виконання у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у неї є всі реальні можливості, зокрема вона неодноразово виїжджає за кордон, на що відповідно, витрачає значні кошти, то колегія суддів не бере такі до уваги, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність доказів її умисного ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду. Крім того сам факт перетину боржником кордону України не єненалежним доказом того, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань за рішенням суду.
При цьому обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись тільки після здійснення державними чи приватними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приватний виконавець передчасно звернувся до суду з поданням про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду, а саме: обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та залишення без змін ухвали Івано-Франківського міського суду 4 червня 2021 року.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 4 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        М.Д. Горейко
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.