Постанова 
Іменем України 
 
22 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 740/3917/20
провадження № 61-6785св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року 
у складі судді Гагаріної Т. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду 
від 31 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., 
Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – В/ч НОМЕР_1 ), в якому просив визнати незаконним рішення житлової комісії В/ч НОМЕР_1 про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 , 1976 року народження, склад сім`ї три особи, з 08 вересня 2020 року, оформлене протоколом від 08 вересня 2020 року № 8; визнати незаконним наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 08 вересня 2020 року щодо зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 , склад сім`ї три особи; зобов`язати В/ч НОМЕР_1 поновити на квартирному обліку з 08 вересня 2020 року прапорщика 
ОСОБА_1 , склад сім`ї три особи, з 08 вересня 2020 року.
 
Позовні вимоги обґрунтував тим, що він із сім`єю зареєстрований та проживає 
з 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Він є ветераном військової служби, календарна вислуга у Збройних силах України становить 25 років.
 
Під час проходження військової служби він не був забезпечений житлом, грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення також йому не надавалась. 
 
Вважаючи дії відповідача щодо зняття його із сім`єю з квартирного обліку незаконними та такими, що порушують його право на житло, просить його позовні вимоги задовольнити.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду  
від 31 березня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. 
 
Визнано незаконним рішення житлової комісії В/ч НОМЕР_1 про зняття 
з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 , склад сім`ї три особи, 
з 08 вересня 2020 року, оформлене протоколом від 08 вересня 2020 року № 8. Визнано незаконним наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 08 вересня 2020 року № 171 про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 , склад сім`ї три особи. 
 
Зобов`язано В/ч НОМЕР_1 поновити на квартирному обліку з 08 вересня 2020 року прапорщика ОСОБА_1 , склад сім`ї три особи, з 08 вересня 2020 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив 
з того, що позивач на момент звільнення мав вислугу на військовій службі більше 20 років, постійним житлом не забезпечувався, перебував на обліку для поліпшення житлових умов у В/ч НОМЕР_1 , тому підстави для зняття позивача 
з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не настали.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У квітні 2021 року В/ч НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року 
та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року 
і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Особа, яка подала касаційну скаргу, звертає увагу на висновки, викладені 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі 
№ 752/5881/15-ц.
 
Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки право залишатись 
на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або, за їх бажанням, грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення мають лише ті військовослужбовці, 
що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, 
і звільнені з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі. На думку заявника, цей перелік осіб, які мають право залишатись на квартирному обліку, 
є вичерпним.
 
Звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «к» (які проходять військову службу за контактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або 
до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позбавляє ОСОБА_1 права на залишення на квартирному обліку.
 
Вважає, що у цьому випадку слід застосовувати положення статті 40 Житлового кодексу України (далі – ЖК України) щодо підстав для зняття з квартирного обліку.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 1994 року, у тому числі у В/ч НОМЕР_1 .
 
Згідно з витягом з наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) 
від 17 лютого 2020 року № 32, прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до наказу від 17 лютого 2020 року № 3-РС у запас згідно 
з підпунктом «к» (які проходять військову службу за контактом, дія якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців 
з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 
з 18 лютого 2020 року із направленням на військовий облік до Ніжинського ОМТЦК та СП (2 розряду) Чернігівської області.
 
Вислуга років ОСОБА_1 станом на 18 лютого 2020 року становить 25 років 
02 місяці 10 днів.
 
Відповідно до протоколу засідання житлової комісії В/ч НОМЕР_1 від 08 вересня 2020 року № 8 на засіданні житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про зняття прапорщика ОСОБА_1 , 1976 року народження (склад сім`ї три особи) з квартирного обліку у зв`язку із звільненням у запас.
 
Наказом командира В/ч НОМЕР_1 вiд 08 вересня 2020 року № 171 прапорщика ОСОБА_1 , склад сім`ї три особи, знято з квартирного обліку.
 
Підставою прийняття цього рішення вказано пункт 1 розділу IV Інструкції 
з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 № 380 (далі – Інструкція) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі – 
ЦПК України)  завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод 
чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Предметом розгляду у цій справі є надання оцінки законності рішення житлової комісії військової частини, ухваленого 08 вересня 2020 року, про зняття 
з квартирного обліку військовослужбовця, звільненого з військової служби 
в запас згідно з підпунктом «к» (які проходять військову службу за контактом, дія якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
 
Відповідно до пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби 
в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку 
із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку 
у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або 
за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування – у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
 
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців – осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, 
у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення (далі – військовослужбовці) та членів їх сімей, регулюється Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року 
№ 1081 (далі – Порядок № 1081).
 
Згідно з пунктом 3 Порядку № 1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних 
чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
 
Підстави для зняття військовослужбовців з житлового обліку передбачені пунктом 30 Порядку № 1081.
 
Відповідно до цього пункту, військовослужбовці знімаються з обліку у разі: 
1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 2) звільнення з військової служби 
за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 3) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 4) в інших випадках, передбачених законодавством. 
 
Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено два види звільнення військовослужбовців з військової служби: 
у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування 
в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; або у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі 
та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням 
з військового обліку.
 
У судовому засіданні встановлено, що позивача звільнено з військової служби саме у запас, він має вислугу на військовій службі 20 років і більше.
 
Приймаючи оскаржуване рішення відповідач користувався пунктом 1 розділу IV Інструкції у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
 
Відповідно до цього пункту, житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані 
в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.
 
Отже, зазначеними законами держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених житловим законодавством 
і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
Тобто такої умови для зняття з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, як припинення військової служби за підставі підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не містить ні Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ні закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядок № 1081, ні Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (всі нормативно-правові акти у редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин).
 
Результат системного аналізу зазначених норм права свідчить про те, 
що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на залишення на квартирному обліку 
до отримання ними житла у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, прямо передбачених пунктом 30 Порядку № 1081.
 
Саме з цього й виходили суди першої і апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, з чим касаційний суд повністю погоджується.
 
Посилання у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду 
від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц (провадження № 14-169цс18) суд касаційної інстанції вважає безпідставним, оскільки у справі 
№ 752/5881/15-ц застосовано положення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 
від 30 листопада 2011 року № 737, що втратила чинність 16 жовтня 2018 року.
 
Правовідносини справі за позовом ОСОБА_1 виникли у вересні 2020 року 
та регулюються іншими нормативно-правовими актами.
 
Крім того, позивач у справі № 752/5881/15-ц мав лише 13 років вислуги.
 
З огляду на наведені висновки відхиляються колегією суддів і посилання 
у касаційній скарзі на те, що до правовідносин, які виникли між сторонами цієї справи, слід застосовувати відповідні положення ЖК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 
2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 
2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська