Ухвала    
 
17 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 552/2208/20
провадження № 61-14429 ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу державної установи «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня                 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 16 грудня 2019 року, поновити її на роботі на посаді лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 28 грудня 2019 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі                 72 333,54 грн та за час затримки розрахунку у розмірі 72 333,54 грн за період з 28 грудня 2019 року по 10 березня 2021 року, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2017-2018 роки як одинокій матері у розмірі 2 006,39 грн та моральну шкоду, яку оцінила у розмірі 5 000,00 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2021 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» від 16 грудня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 28 грудня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на вказаній посаді з 28 грудня 2019 року.
Стягнуто з ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 грудня                 2019 року по 10 березня 2021 року у розмірі 72 090,81 грн, а також                5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.
До Верховного Суду 25 серпня 2021 року ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України»  подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1, 2 та 4 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначила у грошовому вимірі.
Положеннями частини першої статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин.
Оскільки предметом спору у цій справі є вимоги про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 72 333,54 грн, за час затримки розрахунку у розмірі 72 333,54 грн, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку у розмірі 2 006,39 грн, моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, загальний розмір становить 151 673,47 грн, відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа є незначної складності, тому відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та її розгляд судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
При цьому, касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ДУ «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України»   подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору;заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями процесуального закону могли вимагати касаційного розгляду справи, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно роз`яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державної установи «Полтавський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслатизаявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара